EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Vi har alle et ønske om at være fri,
men der er en kraft, der holder os fanget hele livet,
tyngdekraften.
D.B. Cooper gjorde noget, som vi alle sammen længes efter.
Nemlig at blive en person…
…der kan gå op imod tyngdekraften
og imod systemet.
Det er et klassisk amerikansk mysterium,
som vi stadig følger 50 år senere.
Og der er elementer i det, som enhver person med en computer
kan undersøge som en rigtig efterforsker.
På den måde er det et godt mysterium for internetalderen.
SØG
Det er smukt i sin renhed.
Jeg kalder det James Bond-konceptet.
Den smarte mand klædt i jakkesæt og slips,
der bestiller en bourbon og hopper ud af et fly midt om natten.
Der er noget ret sejt over det.
Ingen kom noget til. Han løslod alle passagerer.
Han fik de 200.000 dollars og sprang ud.
I en storm.
Og han slap fra det. Ret sejt.
Cooper opfyldte mange menneskers drøm
om at få 200.000 dollars og forsvinde.
Jeg tror, sagen vil leve for evigt.
DEL 3 SOM AT SE JESUS PÅ ET STYKKE RISTET BRØD
Den efterforskning var en svær periode.
Vi brugte mange af vores penge,
og jeg brugte fem år på at filme det og sælge det til History Channel.
Det var noget af en rejse.
Det var et spændende øjeblik, da Tom omsider solgte det.
Der er grænser for, hvor meget man kan poste i et projekt,
uden at man får noget retur.
Kanalen ønskede, at Tom og jeg skulle være en del af fortællingen.
Okay, overbevis os.
-Lad os gøre det. -Godt.
Vi skulle fremlægge vores sag og forsøge at overbevise Tom Fuentes,
der havde været i FBI i mange år,
nu pensioneret,
og en journalist.
Tom Fuentes omtalte vores sag i fænomenale vendinger og sagde:
"Det er fantastisk. Det er nok ham. Det er ni ud af ti."
Men et halvt år efter havde alting ændret sig.
Jeg mente, at de beviser, som de afslørede
på History Channel var overbevisende.
Men da de talte med Tom,
gav de ham en idé om, hvad de havde tænkt sig at gøre,
for så at gøre noget helt andet.
Vi er her for at opdatere jer
om det seneste arbejde, vi har gjort i denne sag.
Det var et baghold.
I det efterfølgende afsnit havde FBI arrangeret,
at den centrale stewardesse
skulle komme og se, foran kameraet,
en serie af billeder af potentielle mistænkte.
Jeg tænkte: "Det er underligt."
Den kvinde havde ikke givet et interview i meget lang tid.
STEWARDESSE NORTH WEST AIRLINES 305
Kan han ligne den mand, som du sad ved siden af?
Det tror jeg ikke.
Næppe.
I slutningen af afsnittet
kigger hun på de her billeder over for FBI og Fuentes.
Og hun ødelægger alt.
Hun ødelægger simpelthen hele teorien.
Da det skete, kunne jeg fornemme chokket til højre.
Øjenvidner er, som vi ved, yderst upålidelige,
så 40 år senere
ser hun ham jo nok ikke for sig, som hun så ham på flyet.
Jeg vidste, hun ikke ville sige ja,
og hvis hun gjorde, ville jeg blive lamslået.
Advokater kan forklare dig,
at når du har et øjenvidne,
så er det kun 50 procent pålideligt.
Fire mennesker kan se en hændelse,
og alle fire vil beskrive den forskelligt.
Det handler ikke kun om det, de har set,
men også om deres bias.
Jeg tror ikke, at Rackstraw er Cooper.
Til den her dokumentar havde vi fremlagt hele 93 beviser.
Vi havde knækket koder,
vi havde vidner og en mand med de helt rigtige evner.
Vi mente, det var overbevisende.
Er et af de 93 beviser dollarsedler eller faldskærmen?
Nej, Billy, selvfølgelig ikke. Det er kun indicier.
Blandt de 93 beviser er der intet, der knytter ham til det fly.
Der er ingen beviser for, han var i Portland den dag.
Uanset hvordan du forholder dig til, om Rackstraw er D.B. Cooper eller ej,
så var det en nederdrægtig og uretfærdig fremstilling
af det her bevismateriale,
og det gjorde mig meget vred på det tidspunkt
og gør det stadig.
Jeg glemmer aldrig, da instruktøren sagde:
"Skylder du ikke Rackstraw en undskyldning?"
Jeg svarede: "Jeg har ingenting at undskylde for."
Tom blev udgivet
for at være en af de mange sølvpapirshatte
i stedet for den metodiske efterforsker, han havde været hele sit liv.
Jeg havde ondt af Tom, der havde knoklet hårdt
på en legitim måde,
og så blev han bare affærdiget. Det var ikke godt for hans ry.
Og det var desuden helt forkert.
-Hvordan går det? -Fint.
Min konklusion var… Tom spurgte mig vist foran kameraet:
"Tror du, det er ham?" Jeg svarede: "Nej, det gør jeg ikke.
For de har adgang til oplysninger i FBI,
vi ikke har.
Sådan er det."
Tom og jeg…
Vi talte ikke rigtig sammen bagefter.
Efter den dokumentar smækkede de døren i for ham.
De lukkede sagen.
J. EDGAR HOOVER-BYGNINGEN FBI-HOVEDKVARTER
Efter en af historiens længste og mest udtømmende efterforskninger
vil FBI omdirigere de ressourcer,
der var afsat til den 45 år gamle D.B. Cooper-sag.
FBI lukkede sagen præcis den uge, hvor dokumentaren kom ud.
Er sagen så lukket?
Administrativt, ja.
Jeg tror, at FBI samarbejdede med kanalen,
og dagen efter udsendelsen stod de ved mikrofonen og udtalte…
Vi har set på alt det, vi er blevet fremlagt.
"Vi har set på Colberts data, og der var ikke noget nyt."
Der er ikke noget nyt.
TOM COLBERT OG HANS TEAMS HOLDNINGER OG MENINGER
OM HISTORY CHANNELS DOKUMENTAR
GÆLDER KUN DEM SELV.
ENHVER SPEKULATION OM HEMMELIGT SAMARBEJDE
MED FBI ER IKKE BEVIST.
FBI LUKKER SAG OM D.B. COOPER
Slap han af sted med det? Døde han i forsøget?
Vi kan nok roligt sige, vi aldrig får det at vide.
Efter 45 år, hvorfor lukkede de sagen?
Godt spørgsmål.
Jeg har ikke noget svar.
Der er tydeligvis ugler i mosen.
Ja, og jeg har ikke noget fuglenet.
Når nogen siger: "Du kan intet gøre…"
Det er bare…
Det er det, der driver alle på holdet.
Jeg vil tale om kæppen i hjulet,
desinformationen og de løgne, der er blevet fortalt
for at stoppe min efterforskning efter syv år.
Colberts team burde acceptere det, som beviserne klart antyder,
og det er, at Rackstraw ikke var Cooper.
For det første sagde alle de vidner, der så D.B. Cooper,
at han nok var midt i 40'erne.
Men Robert Rackstraw var kun 28 år
på det tidspunkt, hvilket er et stort problem.
Men Colberts team, i stedet for at acceptere dette,
er det nemmere at gå ned ad en sti,
der involverer FBI og andre i en stor konspiration.
For der skal være en forklaring på,
hvorfor de ikke kunne fælde Rackstraw,
og forklaringen skal være konspiratorisk.
Vores mål er ikke at så tvivl om myndighederne.
Vores mål er at så tvivl om en, der har flere identiteter,
diverse kriminelle aktiviteter,
og som, da han blev anholdt, fik et fripas til fængslet,
fordi han var CIA-pilot.
Påstanden var, at Rackstraw arbejdede for CIA,
og på grund af de ting, som han gjorde for CIA,
ville man ikke afsløre visse oplysninger.
Derfor indgik de en aftale med FBI om at give ham et fripas.
Det var rygtet,
men jeg har aldrig set beviser på det.
FBI springer altid på folk på den måde.
Da jeg så Rackstraw-interviewet, talte han som en elitesoldat.
Ekspert i sprængninger under vand og undersøiske operationer.
Luft, hav, land.
Han talte som en tidligere soldat.
Han talte ikke som en CIA-agent.
En CIA-agent med den baggrund
ville ikke bare sidde og øse det ud.
Jeg mener, vi øser ikke ud.
Jeg sagde: "Hvis FBI afviser os, ringer jeg til teamet.
Hvorfor skjuler de det? Vi vidste ikke det om CIA."
Stop det…
Dækker FBI og CIA over det hele?
Vil de ikke godt stoppe?
Hvis FBI og CIA og fremmede fra rummet
slog sig sammen for at dække over noget,
ville de så dække over noget, der er så uendelig irrelevant
som en flykapring i det nordvestlige Stillehav
tilbage i 1971,
hvor der ikke blev stjålet nok penge til at købe en fastfood-franchise?
Bacon, cheddar og krøllede fritter Og kun for $ 2.99
Kun 2.99?
Jeg har intet imod konspirationsteorier. De er for skøre folk.
Men tanken om, at det er folk, der benægter bevislige kendsgerninger,
som stirrer os i ansigtet, det gør mig vanvittig.
NBC Sports præsenterer…
Rose Bowl Game 1970.
Jeg ved, visse folk tror, jeg er skør.
Men for at forstå, hvordan jeg tænker,
skal man gå tilbage til januar 1970.
Jeg så Rose Bowl,
og pludselig skete der noget med mig.
Mit syn begyndte at flimre.
Mike Oldham kommer ind.
Tredje og otte.
Det rungede i mit hoved.
Min far, der er læge og psykiater, og min mor, sagde:
"Vi kører dig på hospitalet."
AKUTMODTAGELSE
Og i elevatoren gik jeg i koma.
Lægerne gav mig en dødsdom.
De kunne ingenting gøre, så min mor købte en sort kjole.
Men pludselig vågnede jeg.
De sagde: "Du burde ikke være her."
Og få øjeblikke senere
kom min far tilbage og sagde: "Du må finde ud af, hvorfor du er her."
Vi er en meget religiøs familie, så hans ord var en ordre.
Jeg var 11 år gammel,
og jeg måtte lære at gå og tale og læse igen.
Det, der reddede mig, var aviser.
Far sad altid ved bordet
og så på overskrifterne.
Det var på grund af de aviser hver dag,
at jeg begyndte at arbejde for CBS og Paramount.
Så siden den dag, mine forældre sagde til mig:
"Find ud af…" Det er derfor, jeg er her.
Så da History Channel sagde til os…
Vi kan umuligt opnå en dom,
når hovedvidnet siger: "Det er ikke ham."
"Det er ikke ham. Vi afviser sagen.
Vi lægger den på lageret ligesom i Jagten på den forsvundne skat.
Det er slut."
Det fik os til at tænke: "Nu ved vi, hvem fjenden er."
Så lige efter den første dokumentar
fik vi en advokat til at sagsøge.
En sag, der skal for retten i Washington,
fremlægger det argument, at D.B. Cooper-sagen ikke er uopklaret.
FBI SAGSØGES AF AMATØRER, DER PÅSTÅR, DE HAR FUNDET COOPER
Tom Colbert og dennes advokat
har ydet et betydeligt bidrag
ved at sagsøge FBI.
Retssagen skal tvinge FBI til at frigive
alle deres efterforskningsdokumenter.
Det tog os et halvt år.
Dommeren gav os medhold. Vi fik alle akterne.
Vi har modtaget månedlige frigivelser fra FBI.
Så nu har vi mindst 500 sider med ny information,
som folk aldrig har set uden for FBI.
Da Tom Colbert gjorde alle de her FBI-data tilgængelige,
endte jeg med at læse omkring 25.000 sider
og originale FBI-filer vedrørende sagen.
Jeg fik oplysninger om slipset
og om cigaretskodderne, og hvad der var sket med det.
Det var en storm af dokumenter.
Noget af det var avisudklip.
Noget af det var interne notater.
Noget af det var breve til FBI eller fra FBI.
Der var et par enkelte juveler, og de juveler bestod hovedsageligt
af vidneforklaringen fra stewardessen og andre
samt nogle af de analyser, som FBI havde udført
med hensyn til visse af de mistænkte,
og det gav en masse værdifuld information
og indsigt og så videre.
Det var af den grund,
at jeg blev involveret, og at det fangede min interesse.
DEN 17. JANUAR 2017
FBI kunne ikke opklare sagen, men nu mener forskerne,
de er kommet nærmere en mistænkt
via beviser fundet i hans slips.
En gruppe forskere, der kalder sig amatørsporhunde,
har identificeret mere end 100.000 partikler
af sjældne jordarter…
Det er stoffer som strontium, yttrium og cerium.
…på D.B. Coopers slips.
I dag, når det gælder D.B. Cooper,
bliver der lavet god efterforskning af privatpersoner.
Der er en håndfuld personer, der kredser om sagen og bidrager
med at yde videnskabelig viden og gennemlæse FBI-filerne.
De trækker i støvlerne og går i felten og leder.
Der er mig.
Der er Tom Kaye, som er videnskabsmanden.
Der er en herre, der går under tilnavnet "Den anonyme,"
som fremlagde en mistænkt ved navn William J. Smith.
Og så er der en vis Marty Andrade,
som har undersøgt overlevelseschancerne
ved at hoppe ud med en faldskærm.
Det mest underholdende sted, hvor folk kan søge oplysninger i sagen,
er Cooper Vortex-podcasten.
Jeg spørger konstant mig selv: "Hvordan var det, da han landede?
Hvad så han? Hvad var hans første tanker?"
Og tanken om, at jeg måske aldrig får det at vide,
gør mig skør.
En af de ting ved sagen, der appellerer mest til mig,
er egentlig den uopklarede forbrydelse.
Jeg ser mig selv i hans sko.
"Jeg planlagde det og udførte det, og jeg slap af sted med det."
Godmorgen. Jeg hedder Tom Colbert.
Og så er der Thomas Colbert,
som er en underlig figur i sig selv.
Tom Colbert er en af heltene,
fordi han skaffede adgang til FBI-dataene,
hvilket er imponerende.
Men jeg synes desværre, de er kommet lidt for langt ud.
Tom er overbevist og forbliver overbevist,
hvilket jeg respekterer.
Men når man er så overbevist,
er der en vis sandsynlighed for,
at man vender det mindste bevis til sin egen fordel.
Der er et orgie af beviser.
Jeg fulgte Colbert-sagen lige så tæt som hele sagen omkring D.B. Cooper.
Da det først kom ud, syntes jeg, det var interessant,
men Tom er gået hen og blevet mere interesseret
i at sælge sin teori end at bevise den.
De fleste, som jeg kender, mener,
at Colberts insisteren på at få verden til at tro,
at Robert Rackstraw er Cooper,
kun bunder i hans drøm om at opnå rigdom og berømmelse.
Men Colbert er blevet en slags underjordisk kanal,
som mange ting fører hen imod,
og så giver han dem Cooper-folk.
Jeg er ikke en fanatiker.
Jeg har aldrig deltaget i blogs. De skændes kun med hinanden.
"Det er ham." "Nej, det er ham." De er besatte.
I Cooper-sagen var internettet den perfekte storm.
En broget forsamling af personer fik muligheden
for at kommunikere med hinanden.
Og ligesom alt andet får man en masse fordrejede sandheder
og skøre teorier.
Man taler om CIA-agenter og hemmelige missioner.
D.B. Cooper var fra Mars og blev samlet op af en ufo.
Det er den retning, det tager.
Den her sag er meget præget af konspirationsteoretisk vanvid i dag.
Det at finde ind til sandheden
er i dag en stor beskæftigelse blandt den amerikanske befolkning.
Og Cooper-sagen er et lille stykke af hele den dynamik.
På de her Cooper-forummer kan man tit læse:
"Du ser Jesus i en ostemad."
Linda Lowe hævder, hun kan se et billede af Jesus
i smeltet ost.
Jeg synes, der er noget sødt ved det her billede,
og det får mig til at smile, når jeg ser på det.
I denne sag ser folk også Jesus i osten.
Vi ser kun det, vi vil se. Det er ønsketænkning.
Som mennesker forsøger vi at skabe forbindelser mellem ting,
og når tingene pludselig passer sammen, så kalder vi det en sandhed.
Så folk ser Jesus i en ostemad eller deres bror i en fantomtegning.
Sådan er Cooper-sagen.
Når der er mangelfulde oplysninger, så udfylder vores hjerne hullerne,
indtil vi får de oplysninger, vi vil have.
JEG TROR PÅ DUANE WEBER…
MIN FAVORIT ER WILLIAM J. SMITH
I det online Cooper-forskersamfund
har de fleste ret stærke meninger.
Miljøet på nettet kan være lidt giftigt
og ikke særlig åbent for nye medlemmer.
Du får hundredvis af kommentarer om dagen,
og folk var ofte ret lede og vrede.
Jeg er blevet udsat for cyberangreb og har fået stjålet filer.
Det gik ud over min computer, så hele systemet måtte renses.
Det var ondskabsfuldt.
Noget af det kom efter sigende fra andre Cooper-efterforskere.
SITUATIONEN VAR UDE AF KONTROL
En skrev om et foto af min familie, at min kone og børn var grimme.
Det gik bare helt amok.
Folk ville forsvare de oplysninger, de sad inde med.
Jeg hedder Tim Evans. Jeg er journalist for Indianapolis Star.
I 2018 ringede Tom Colbert til avisen angående en historie,
og de sagde: "Det er lige noget for Tim."
Så jeg greb telefonen,
og Tom var meget ivrig efter at få historien ud.
Han var sikker på, det var noget stort.
Han var smigrende og roste mig for mit arbejde.
Han havde endda læst nogle af mine artikler.
Han smiskede for mig for at overtale mig.
Han sagde: "Du er den, jeg vil dele historien med."
Han gik til andre aviser, så jeg ved ikke rigtig,
men han fulgte aktivt op.
Han spurgte: "Gør du fremskridt?"
Han var mere pågående og vedholdende end min typiske kilde.
De fleste skal jeg presse for oplysninger,
men han gav mig en overflod.
Tom lægger en masse energi i sagen.
Han har sat mange penge på spil,
så han vil absolut have noget ud af det.
Tom ville gerne styre arbejdsgangen,
men det er ikke sådan, jeg arbejder.
Jeg værdsatte hans hjælp og hans tips,
men jeg ville selv finde ud af,
om Rackstraw faktisk kunne være Cooper.
Ja, det er Bob.
Mr. Rackstraw, det er Tim Evans.
Jeg er journalist på Indianapolis Star.
Undskyld, jeg ringer så pludseligt,
men jeg er blevet kontaktet af Colbert.
Han påstår, at du skulle være den mand,
der udførte D.B. Cooper-kapringen.
Det er jeg ikke, men Colbert har jagtet mig i flere år,
og det er endt i en lang og tung retssag.
Så nu gør han det, at han sender seks sider med information
til en masse mindre, lokale aviser,
og så starter han et massivt angreb
for at knuse Rackstraw igen.
Så der står vi nu.
Har du sagsøgt ham?
-Det er på vej. -Okay.
Du skal ikke skrive noget om mig, for ellers hiver jeg dig sgu i retten.
Vil det sige, du ikke er…
Benægter du det, som han hævder?
Pas lidt på. Det spørgsmål er mange penge værd.
Lad ham svare. Hvad sagde han?
Han siger, du er Cooper, men jeg vil have din bekræftelse.
Du kunne måske undersøge, om han fortæller sandheden.
Da jeg talte med Rackstraw,
gav jeg ham flere chancer for at sige:
"Jeg er ikke D.B. Cooper. Jeg er ikke ansvarlig."
Men han bliver ved med at provokere dig
som for at antyde: "Jeg ved måske mere, end jeg siger."
Han kan lide at blive mistænkt for at være Cooper
og at holde mysteriet i live.
Han vidste, hvad Colbert lavede.
Han vidste, hvad Colbert havde gang i.
Det gjorde mig nysgerrig.
Hvordan vidste han så meget?
Var de partnere? Var de virkelig modstandere?
Hvad foregik der?
Arbejdede de sammen om at sælge historien?
Hvis de havde haft chancen for at planlægge noget sammen,
så ville Rackstraw garanteret have været med på det.
Det eneste, han var forsigtig med, var at tilstå forbrydelsen.
Men jeg har hørt, at Colbert tilbød ham nogle penge
for at tilstå.
Vi er her for at sige, der er godt nyt.
Det begynder med en check på 20.000 dollars,
hvis du fortæller sandheden.
Det var et interessant forhold. Det kan jeg fortælle jer.
Rackstraw var en narcissistisk sociopat.
Det var han virkelig.
Han prøvede at kontakte os, men vi reagerede aldrig på det.
Jeg talte aldrig med ham igen.
Jeg fokuserede kun på at indsamle beviser i sagen.
Har du hørt om fyren i Indiana, som efter sigende skulle have
dechifreret koderne i brevene?
Ja, hans navn er Sherwood, ikke?
Jo, det tror jeg.
Det var et jublende øjeblik for Colbert,
fordi han var desperat.
Det var i december 2017.
Jeg var på nettet,
og så faldt jeg over et brev, som D.B. Cooper havde skrevet
til aviserne.
I kølvandet på flykapringen
sendte et individ, der påstod at være Cooper,
en række breve, hvori han nærmest drillede FBI.
"Ha, ha, I kan ikke fange mig!"
Og den her person gav dem oplysninger,
som kun flykapreren kunne have kendt til.
Nogle af disse breve blev offentliggjort dengang,
men vi fandt ud af, at de havde modtaget andre breve,
som med vilje ikke blev udgivet.
Så vi fik adgang til de her ikke-offentliggjorte breve
gennem en FOIA-anmodning i henhold til Freedom of Information Act.
Så jeg ringede til Tom og spurgte:
"Hvad er det for nogen tal, som ingen forstår?"
Han sagde: "Ja, FBI kunne ikke knække koden."
Jeg kender til koder, så jeg sagde: "Send mig det.
Lad mig prøve."
Han sendte det, og jeg sad med det mellem otte og ti timer om dagen
syv dage om ugen i omkring to uger.
Jeg brugte alt det, jeg vidste om koder, og al min erfaring.
Jeg sagde til mig selv…
"Hvis det er Rackstraw,
så må jeg vide, hvordan han tænker.
Hvad driver ham?"
Jeg kiggede på den talrække, vi havde.
Hvorfor var der tallet 71 tre gange?
Vent lidt.
Jeg tænkte: "371… Det var min enhed i Vietnam."
Og Rackstraw ville gerne være i enheden dengang.
Så jeg skrev alt det ned, som vi lavede i Vietnam
og begyndte at sætte tal på alt.
Og øverst i brevet stod der syv C'er.
Syv C'er, det er 21.
Army Security Agency, som alle vores enheder var en del af.
ASA, 21.
Jeg udbrød: "Der har vi det."
Bingo!
Rick Sherwood brugte en teknik,
der kan kaldes simpel engelsk gematria.
Han tog bogstaverne og omdannede dem til tal.
A er lig med en, B er lig med to og så videre.
Og i gematria lægger man det sammen.
Hvis to sætninger giver den samme værdi,
så siger man, de er forbundet.
For eksempel George W. Bush og John F. Kerry.
Vi taler om kandidaterne til præsidentvalget i 2004.
Har de en mystisk forbindelse?
Det er nok bare et tilfælde.
Fordi Dennis Rodman…
Hans resultat giver også 130.
Jeg er ikke en konspirationsteoretiker.
Jeg knækkede kun den kode…
…fordi jeg var i den enhed.
Den 371. enhed, som var radio-enheden.
Army Security Agency, som vi var en del af.
Og vores tophemmelige helikoptere, som fløj fra 11 GS.
Så vi, som en helhed,
var tophemmelige.
Hvis man lagde alle fire ting sammen, gav det hele tiden min enhed.
Han ville optages i den, og han blev det også i seks uger.
Hvad er chancerne?
Der var en sammenhæng mellem,
hvad han brugte i Sydøstasien,
og hvad der blev fundet og afkodet
fra D.B. Cooper-brevene.
Det er en ret stærk sammenhæng.
Den her sag er et eksempel på, når folk vil have en teori
til at passe med en forudfattet idé,
og de udelukker alt det, der ikke passer ind.
De tager kun de brikker, der passer i puslespillet, og så…
Det er svært at afkræfte, for brikkerne passer måske,
men alle de andre, som er tilbage,
dem samler man aldrig rigtig op igen.
Målet med koder er ikke at blive knækket.
Men hvis du skal have en chance for at knække dem,
så skal du kende den, der skrev dem.
Jeg havde et godt billede af Rackstraw.
Han ville bare vise, han var klogere end andre.
Det var tydeligt i alt det, han skrev.
Men det sidste brev
var nøglen.
Det var der, hvor vi fandt Rackstraws navn.
Tom sagde: "Nej, han taler om sin onkel."
Jeg sagde: "Nej, han gør ikke.
Han taler om Onkel Sam."
Jeg læste det to gange og sagde: "Det er Rackstraws signatur.
Det er D.B. Cooper."
Sidste sætning lød:
"Sig til de dumme strissere, D.B. Cooper ikke er mit rigtige navn."
Jeg tænkte: "Hvad nu, hvis hans fulde navn står der?"
Så jeg analyserede hele sætningen, og værdien blev 269.
Det var skrevet af Robert W. Rackstraw.
Han var løjtnant,
så det gav "LT" og "jeg er."
Fra bogstaver til tal…
Det hele er lig med … 269.
Så han satte altså sit navn ind i teksten.
Det var noget af en åbenbaring.
Når man ser på det, tænker man: "Der må være et budskab."
Men der er et uendeligt antal muligheder,
så du kan få et dokument til at sige, hvad du vil have.
Det er en form for bekræftelsesbias.
Så efter min mening er brevene på ingen som helst måde
et bevis på, at Rackstraw var Cooper.
Jeg nåede til: "Jeg er SvampeBob Firkant"
som den magiske sum.
Det betyder vist ikke, at D.B. Cooper er SvampeBob Firkant.
SVAMPEBOB FIRKANT
Kan man opnå SvampeBob Firkant eller alt mulig andet?
Ja, men er det relevant?
Er det skudsikkert? Nej, det ville jeg ikke sige.
Der er helt sikkert forskellige fortolkninger,
men det er sådan, Rackstraw kommunikerer og gør ting.
Det er fortolkende kodning.
Hvis man ved, hvordan han formulerer sig i breve
og kender ham lidt,
så kan man komme til en løsning.
Fortolkende.
Det at gribe efter ønskede forbindelser er en ret stor fare,
når man prøver at lave videnskabelige undersøgelser.
Du får ikke information fra dataene.
Du får information fra din hjerne ud fra forudfattede idéer.
Vi tror, at afkodningen var korrekt,
og at den beskriver på korrekt vis,
hvad Rackstraw selv sagde, at han gjorde.
Rackstraws navn er med kodede bogstaver,
og det er koder, der går tilbage til første verdenskrig.
Dechifreringen blev ikke kun udført
af en anerkendt ekspert fra NSA,
men også af Rackstraws oberstløjtnant.
Han kiggede også på koderne og sagde god for dem.
Så jeg vil ikke bestride en 100 år gammel afkodningsteknik
eller en oberstløjtnant eller en anerkendt NSA-ekspert.
Når de siger, det matchede, så matchede det.
Er det Rackstraw? Ja, det er ham.
Bekræftet.
Men gå ikke længere med det. Få ham dømt som flykaprer.
Så det må være CIA. Kom nu.
Han var involveret i visse ting.
Men det må jeg ikke udtale mig om.
Hvem bliver ikke skuffet,
hvis man ikke kan få en sag igennem
eller opnå nogen anerkendelse for den?
Det kræver et særligt menneske at blive ved og ved.
HEMMELIGT STED
Vi er samlet her i dag på grund af Russ og Kristy.
De har nye oplysninger om Coopers bytte og faldskærmen.
Kristy og Russ kom til os lige efter den første dokumentar.
Deres efternavn er Cooper. Ingen forbindelse.
Kristy sagde: "Min mand og jeg kortlagde flugtvejen.
Vi ved også, hvor faldskærmen kan være." Nå?
Da han fortalte mig historien, og alting passede,
følte jeg, vi måtte reagere.
Det hele blev fortalt ved et bord på den her lille flyveplads.
Ifølge vores kilde Russ Cooper, som sad ved bordet og hørte historien…
Wally er ham, der fortæller historien,
og han er en af de fire, der var involveret i Coopers flugt.
Ifølge Wallys skildring af natten for flykapringen
landede Cooper cirka 400 meter fra Goheens landingsbane.
Der ventede tre mænd på ham.
Og de steg om bord på et lille fly
med 50.000 dollars af løsepengene og bomben.
De fløj over Vancouver Lake, hvor de smed pengene og bomben
for at give det udseende af, at han var faldet i søen og druknet.
Så skiftede Cooper tøj og fly i Scappoose lufthavn
og blev fløjet tilbage til Portland,
hvor han tog med et fly til Las Vegas.
De resterende 150.000 dollars og faldskærmen
blev lagt i en pickup og kørt til et bestemt sted,
og da Wally beskrev det, kendte jeg det.
Vi tog et par ture deroppe. Jeg samlede 13 medlemmer.
Vi er her for at besvare spørgsmål, som tusindvis af mennesker
har forsøgt at få svaret på.
-Hvad tænker du? -Jeg tror, vi finder det.
Hvis der er et spænde eller noget, så vil apparatet reagere.
-Se, hvad hun har. -Hov! Hvad er det?
-Det ved vi ikke. -Stof.
-Det ligner sgu nylon. -En sæk.
Måske en kartoffelsæk.
Det kan være mange ting, inklusive en faldskærm.
Den lå lige her.
-Oven på jorden? -Ja.
Bliv ved med at lede.
Ja, der er måske andre ting.
-Sådan. -Der er det.
Et stykke rør.
Det er Ikke fra en faldskærm.
-Et rør. -Du beholder det, ikke?
-Jo, helt sikkert. -For at undersøge det.
Det kan være en del af den ydre pose.
-Det er svært at sige. -Det kan være en sele.
Jeg tror stadig, vi er det rette sted. Det er svært at finde nylon
med en metaldetektor. Det har jeg at sige om det.
-Og det har vi muligvis. -Ja.
Vi fandt noget, der lignede stumper af en faldskærm.
En sele.
Vi fremlagde det for FBI.
Vi fik et tip angående fundstedet.
Vi fandt faldskærmen og fremlagde fem stofstykker.
Vi har ikke hørt fra FBI siden.
Tom faldt nogle gange i fælden:
"Jeg ville ikke have set det, hvis jeg ikke havde troet det."
De fandt et stykke nylon,
og så kom de med udtalelsen: "Vi har fundet en sele,
så det må være her, de begravede faldskærmen."
Hvad? Det er et spring.
Og den slags generer mig.
Stedet var et skovbrugsområde,
hvor der havde været stor aktivitet gennem årene.
Jeg ved ikke, om analysen af de her genstande
kunne påvise, det var en faldskærm.
Det tror jeg næppe.
Måske viste det sig at være ingenting. Måske viste det sig at…
Hvem ved det?
Men jeg ville vove at påstå, og jeg ville turde vædde med,
at FBI aldrig nogensinde foretog nogen analyse af den faldskærm.
De er slet ikke interesserede i at opklare D.B. Cooper-sagen.
Overhovedet ikke.
Denne sag er noget af det mest interessante,
som jeg havde med at gøre i FBI,
fordi den bare fortsætter.
Der er gået 50 år,
og vi er ikke kommet tættere på Coopers identitet.
Vi har mistænkte.
Der er nye mistænkte hele tiden, og andre bliver glemt.
Men man kan ikke hæfte noget på nogen af dem.
Nu, hvor vi er ved 50-årsdagen for Cooper-sagen,
kan jeg ikke sige med sikkerhed, hvem Dan Cooper er eller var.
Jeg tror ikke, nogen kan, og det ville også være uansvarligt.
Jeg kan kun sige, at jeg føler, jeg ved meget mere om ham
end sidste år og året før.
Hvert år ved vi lidt mere. Vi får nye oplysninger,
og nye spor analyseres på andre måder.
Jeg har ingen personer af interesse lige nu.
Men jeg har et punkt i mit kompas.
Og det peger nordpå mod Canada.
Jeg føler, at mange spor fører til Canada,
og de er aldrig blevet undersøgt til bunds.
FBI efterforskede aldrig den egentlige betydning af Dan Cooper.
Det var navnet på en fransk tegneseriehelt,
der hoppede ud af fly i faldskærme.
Hvis FBI siger noget, så tror folk på det.
Men FBI består af menneskelige agenter,
og det bedste arbejde i sagen er blevet udført for nylig af amatører.
Folk, der har en lidenskab, og som har fulgt nogle spor.
De har fundet den franske tegneserie og googlet sig til sandheden.
Det er nordpå.
Jeg ville ikke spilde tid i USA. Jeg ville tage til Canada.
Tekster af: Rikke Schultz