‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎Toți avem această dorință de a fi liberi,
‎dar o forță ne ține blocați ‎pe toată durata vieții,
‎gravitația.
‎D.B. Cooper a făcut ‎ceva ce noi toți dorim să facem,
‎chiar dacă nu știm, ‎și anume să devenim personalități.
‎Să ne opunem gravitației,
‎sistemului.
‎E povestea misterioasă americană clasică,
‎pe care încă o urmărim după 50 de ani.
‎Totuși, există elemente ‎la care oricine cu un laptop
‎poate să se uite ‎și să simtă că anchetează ei.
‎În privința aceasta, ‎e un mare mister pentru era internetului.
‎CAUTĂ
‎E frumoasă prin faptul că e pură.
‎Eu o numesc partea James Bond.
‎Domnul elegant care vine ‎cu costumul, cravata,
‎comandă un bourbon și sare dintr-un avion
‎în toiul nopții. E ceva șmecher în asta.
‎N-a rănit pe nimeni. ‎I-a lăsat pe toți să coboare.
‎A luat cei 200.000 de dolari și… a sărit.
‎Într-o furtună.
‎Și a scăpat nepedepsit. ‎E destul de abil, nu?
‎Cooper a îndeplinit ‎dorința interioară a multora
‎de a obține 200.000$ și de a dispărea.
‎Cred că acest caz va trăi veșnic.
‎EPISODUL 3 ‎IISUS PE O FELIE DE PÂINE
‎Această anchetă a fost ‎o perioadă dificilă.
‎Am cheltuit mulți bani proprii
‎și eu am petrecut cinci ani retușând-o ‎și vânzând-o la History Channel.
‎Fusese o mare aventură.
‎A fost un moment palpitant ‎când Tom a vândut-o la History,
‎fiindcă un proiect poate primi ‎o cantitate limitată de fonduri…
‎…fără să genereze niciun venit.
‎History Channel a vrut ‎ca eu și Tom să fim naratori.
‎Bine, convingeți-ne!
‎- Hai s-o facem! ‎- Bine.
‎Vom prezenta acest caz și vom încerca ‎să-l convingem pe Tom Fuentes,
‎un director FBI cu experiență.
‎acum pensionar
‎și autor de romane polițiste.
‎Tom Fuentes a făcut o descriere fenomenală ‎a cazului nostru, zicând:
‎„E fantastic. Probabil e el. ‎Probabilitatea e de nouă din zece.”
‎Dar în decurs de șase luni,
‎totul s-a schimbat.
‎M-am gândit că toate dovezile descoperite…
‎…pe History Channel erau convingătoare,
‎dar vorbind cu Tom,
‎cred că i s-a spus ceva despre ce vor face
‎și a mers într-o altă direcție.
‎Am venit să vă punem la curent
‎cu ultimele lucruri ‎pe care le-am făcut în acest caz.
‎Am fost șocați.
‎În al doilea episod, FBI-ul aranjase
‎ca însoțitoarea de zbor cheie
‎să vină și să vadă, filmată fiind,
‎o serie de poze ‎cu potențiali suspecți D.B. Cooper.
‎Îmi amintesc c-am zis: „E ciudat.”
‎Femeia asta nu mai acordase ‎un interviu niciodată.
‎ÎNSOȚITOARE DE ZBOR, ‎ZBORUL NW305
‎Arată ca tipul lângă care ați stat?
‎Nu cred.
‎La sfârșitul episodului,
‎s-a uitat la fotografii ‎cu FBI-ul și Fuentes acolo.
‎Și a distrus-o.
‎A distrus întreaga teorie a cazului.
‎Când s-a întâmplat asta, ‎am simțit dezumflarea în dreapta mea.
‎Martorii oculari, după cum știm, ‎nu sunt de încredere.
‎La mai mult de 40 de ani,
‎și ea nevăzându-l ‎așa cum l-a văzut în avion,
‎nu mă așteptam să spună da.
‎Dacă ar fi făcut-o, ‎aș fi rămas impresionat.
‎Avocații vă vor spune,
‎când ai un martor adevărat
‎e precis în proporție de 50% ‎în cel mai bun caz.
‎Patru oameni pot vedea un incident
‎și fiecare îl va descrie diferită.
‎Și nu relatează doar percepțiile lor,
‎ci și părtinirea lor.
‎Sunt convins că Rackstraw nu e Cooper.
‎Pentru documentarul de pe History Channel, ‎am avut 93 de probe.
‎Aveam coduri sparte,
‎aveam martori, ‎aveam și setul de aptitudini perfect.
‎Credeam că toate erau convingătoare.
‎E vreuna dintre cele 93 de dovezi ‎banii sau parașuta?
‎Nu, Billy, știm că nu-s acolo. ‎Sunt circumstanțiale.
‎Dintre cele 93 de informații,
‎nu e nimic acolo ‎care să-l plaseze în avion,
‎nimic care să-l plaseze ‎în Portland în ziua aceea.
‎Indiferent de cum te poziționezi, ‎„Rackstraw e D.B. Cooper sau nu?”
‎asta e o prezentare nesinceră și nedreaptă
‎a dovezilor.
‎Asta m-a înfuriat atunci.
‎Și încă mă înfurie.
‎N-o să uit niciodată ‎când regizorul mi-a spus:
‎„Nu-i datorezi scuze lui Rackstraw acum?”
‎Am spus: „Nu am de ce să-mi cer ‎scuze și sunt alături de echipa mea.”
‎Lui Tom i se înscena
‎că ar fi un nebun al conspirațiilor…
‎…în loc de investigatorul metodic ‎care fusese toată viața lui.
‎Mi-a părut rău pentru Tom, ‎pentru că lucrase ani de zile
‎în mod legitim.
‎Să fie discreditat cum a fost, ‎n-a fost bine pentru reputația sa.
‎Nu doar asta, era pur și simplu greșit.
‎- Cum ești? ‎- Sunt bine.
‎Concluzia mea a fost… ‎Tom m-a întrebat asta pe cameră.
‎A spus: „Nu crezi c-a fost el?” ‎Am zis: „Nu, nu cred.”
‎Fiindcă ei au acces și informații ‎din FBI pe care noi nu le avem.
‎E așa de simplu.
‎Eu și Tom
‎n-am mai prea comunicat după aceea.
‎La sfârșitul documentarului, ‎i-au trântit ușa în nas.
‎Au închis cazul.
‎CLĂDIREA FBI J. EDGAR HOOVER
‎După una din cele mai lungi ‎și mai riguroase anchete…
‎…din istoria noastră, ‎FBI-ul va redirecționa resursele
‎alocate cazului vechi ‎de 45 de ani al lui Cooper.
‎Chiar în săptămâna ‎difuzării documentarului,
‎FBI-ul a închis cazul.
‎Deci, cazul e închis?
‎La nivel administrativ.
‎Cred că FBI-ul ‎a complotat cu echipa documentarului.
‎A doua zi după difuzare, ‎FBI-ul a spus la microfon…
‎Ne-am uitat la tot ce a venit.
‎„Ne-am uitat la informațiile ‎lui Colbert și n-a fost nimic nou.”
‎Nu e nimic nou.
‎Opiniile lui Tom Colbert ‎și ale Echipei de caz nerezolvat
‎cu privire la ‎D.B. Cooper: Case Closed?
‎sunt doar opiniile lor.
‎Orice speculație de complot ‎între History Channel
‎și FBI nu s-a dovedit.
‎ÎNCURCAȚI ‎FBI-UL ÎNCHIDE CAZUL
‎A scăpat nepedepsit? A murit încercând?
‎Se poate spune acum ‎că nu vom ști niciodată.
‎După 45 de ani, de ce au închis cazul?
‎Bună întrebare.
‎Nu-ți pot da răspunsul.
‎E clar că se întâmplă ceva îndoielnic.
‎Eu n-am scăpat de îndoieli.
‎Când cineva îți spune ‎„Nu poți face nimic”,
‎asta e…
‎Asta îi motivează pe toți din echipă.
‎Vreau să vorbesc ‎despre refuzul colaborării,
‎dezinformare, minciunile care au apărut
‎ca să blocheze ‎această anchetă după șapte ani.
‎Grupul lui Colbert ar trebui să accepte ‎ceea ce arată dovezile,
‎că Rackstraw nu era D.B. COOPER.
‎În primul rând, toți martorii ‎care l-au văzut pe D.B. Cooper…
‎…au zis că arăta de 40 și ceva de ani.
‎Însă Robert Rackstraw avea doar 28 de ani
‎în ziua atacului, ‎ceea ce e o mare problemă.
‎Grupului lui Colbert, ‎în loc să accepte realitate
‎îi e mai ușor să meargă pe o pistă anume
‎care implică FBI-ul și pe alții ‎într-o mare conspirație.
‎Pentru că trebuie să existe o explicație
‎pentru faptul că n-au reușit ‎să-l acuze pe Rackstraw,
‎iar explicația ‎trebuie să fie conspirativă.
‎Nu suntem aici să-i interogăm ‎pe cei care ne asigură siguranță,
‎ci să-i interogăm ‎pe cei care au identități multiple,
‎diverse titluri penale,
‎iar când ei sunt arestați, el e eliberat,
‎pentru că a fost pilot CIA.
‎Povestea a fost că Rackstraw lucra la CIA.
‎Și, din cauza lucrurilor ‎pe care le-a făcut pentru CIA…
‎…nu voiau ca informația apară public..
‎Așa că, au încheiat o înțelegere ‎cu FBI-ul ca să-i dea o dispensă.
‎E zvonul pe care-l aveam.
‎N-am niciun fapt legat de asta.
‎FBI-ul ataca pe toată lumea ‎pentru astfel de lucruri.
‎Când am văzut interviul cu Rackstraw, ‎vorbea ca un ofițer SEAL.
‎Specialist în explozibili subacvatici, ‎demolări, operațiuni subacvatice.
‎Aer, mare, pământ.
‎Vorbea ca un fost militar.
‎Nu vorbea ca un tip de la CIA.
‎Un tip de la CIA cu acele experiențe
‎nu ți le-ar fi dezvăluit oricum.
‎Noi nu dezvăluim nimic.
‎Am spus: „Dacă ne refuză ‎FBI-ul, chem echipa.”
‎Ne-am gândit: „De ce ascundeți asta?” ‎N-am știut despre CIA.
‎AGENȚIA CENTRALĂ DE INFORMAȚII
‎Terminați!
‎FBI-ul și CIA ascund totul?
‎Vreți să terminați cu asta?
‎Dacă FBI-ul, CIA ‎și extratereștrii din spațiu
‎s-ar alia și ar ascunde ceva,
‎crezi că ar ascunde ‎ceva atât de neimportant
‎ca o deturnare în Pacificul de Nord-Vest,
‎în 1971,
‎din care nu s-au făcut destui bani ‎nici cât pentru o franciză Arby's?
‎Bacon, brânză cheddar, cartofi. ‎Doar pentru 2,99 $
‎N-am nimic contra teoriilor conspirației. ‎Sunt bune pentru nebuni.
‎Dar ideea că aceștia sunt ‎oameni care neagă fapte demonstrabile,
‎care sunt chiar în fața noastră… ‎Mă scoate din minți.
‎NBC Sports prezintă…
‎meciul Rose Bowl din 1970.
‎Știu că oamenii mă cred nebun,
‎dar ca să înțelegi cum funcționez,
‎trebuie să te întorci în ianuarie '70.
‎Mă uitam la Rose Bowl și,
‎deodată, a început să mi se întâmple ceva.
‎Ochii mi se deschideau și se închideau.
‎Intră Mike Oldham.
‎Trei și opt.
‎A început să-mi țiuie capul.
‎Iar tata, care e medic, psihiatru ‎și mama au zis:
‎„Te ducem la St. John's în Santa Monica.”
‎INTERNĂRI ‎URGENȚE
‎În lift, am intrat în comă.
‎Doctorii m-au condamnat la moarte. ‎Au spus: „Nu putem face nimic.”
‎Mama și-a luat o rochie neagră.
‎Apoi, mi s-au deschis ochii.
‎Au spus: „Nu știm de ce ești aici.”
‎După câteva clipe,
‎tata s-a întors și a spus: ‎„Trebuie să afli de ce ești aici.”
‎Suntem o familie spirituală ‎și acela a fost ca un ordin militar.
‎Aveam 11 ani și a trebuit
‎să învăț să merg, să vorbesc ‎și să citesc din nou.
‎M-au salvat ziarele.
‎Tata era mereu la masă,
‎se uita la titluri. Toți ne amintim.
‎Din cauza acelor ziare citite zilnic,
‎am început să mă intereseze știrile, ‎CBS, Paramount.
‎Din ziua aia, ‎părinții mei au tot insistat, spunând:
‎„Trebuie să afli de ce.” ‎De asta sunt aici.
‎Așadar, la History,
‎când s-au întors și au spus…
‎Nu există posibilitatea de condamnare,
‎când cel mai bun martor zice: „Nu el.”
‎„…nu e el. Nu cercetăm cazul.”
‎„Mutăm dosarul ‎în depozitul ‎Căutătorilor arcei pierdute,
‎…și s-a terminat.”
‎Ne-a convins că, ‎„Știm cine e inamicul acum.”
‎Imediat după primul documentar,
‎am pus un avocat din Washington ‎să intenteze proces.
‎Un proces intentat acum la Washington
‎spune că cazul D.B. ‎Cooper nu e nerezolvat.
‎FBI DAT ÎN JUDECATĂ DE DETECTIVI ‎CARE CRED CĂ L-AU GĂSIT PE DB COOPER
‎Tom Colbert și avocatul lui
‎au adus o contribuție importantă…
‎…dând în judecată FBI-ul.
‎Procesul obligă FBI-ul să publice…
‎…întreg dosarul de anchetă.
‎Procesul a durat șase luni.
‎Judecătorul ne-a dat dreptate. ‎Am primit dosarul complet.
‎Am primit comunicări lunare de la FBI
‎de cel puțin 500 de pagini ‎de informații noi
‎pe care oamenii ‎nu le-au văzut în afara FBI-ului.
‎SITE-UL LUI TOM COLBERT
‎Când Tom Colbert a deschis ‎toate datele de la FBI,
‎am citit în jur de 25.000 de pagini
‎de dosare originale FBI ‎în legătură cu cazul,
‎am aflat despre cravată…
‎…despre chiștoace,
‎ce s-a întâmplat cu chestiile alea.
‎E ca un vârtej de documente.
‎Unele sunt tăieturi de ziar,
‎altele sunt note dintre birouri,
‎altele sunt scrisori ‎către FBI sau de la FBI.
‎Erau câteva diamante acolo, ‎iar diamantele se învârteau în principal…
‎…în jurul mărturiilor ‎însoțitorilor de zbor și ale altora.
‎Și o parte din analiza făcută de FBI…
‎…legată de suspecți și lucruri specifice…
‎…ceea ce a oferit ‎o mulțime de informații valoroase…
‎…și dedesubturi și așa mai departe.
‎Așa am fost antrenat în chestia asta, ‎împingând-o până la următorul nivel
‎la nivel de interes.
‎17 IANUARIE 2017
‎FBI-ul n-a rezolvat cazul, ‎dar oamenii de știință cred
‎că au restrâns numărul de suspecți
‎în baza probelor găsite în cravata lui.
‎Un grup de oameni de știință ‎care se numesc detectivi amatori
‎au identificat ‎mai mult de 100.000 de particule
‎de elemente rare…
‎Nume ca stronțiu, ytriu și ceriu.
‎…de pe cravata lui D.B. Cooper.
‎Astăzi, când vine vorba de D.B. Cooper,
‎sunt multe cercetări bune ‎făcute de cetățeni.
‎Există câțiva oameni care gravitează ‎în jurul grupurilor și contribuie,
‎aplicând știința, ‎scotocind prin dosarele FBI-ului,
‎mergând pe teren, căutând efectiv.
‎Sunt eu.
‎E Tom Kaye, care e om de știință.
‎E un domn care își spune „Anonimul”…
‎…care a propus un suspect ‎pe nume William J. Smith.
‎Mai e un domn pe nume Marty Andrade,
‎care a făcut cercetări cu privire ‎la posibilitatea supraviețuirii…
‎…saltului cu parașuta.
‎Probabil cel mai interesant loc ‎pe care-l poate vizita publicul
‎pentru D.B. Cooper este ‎podcastul ‎Cooper Vortex.
‎Mă gândesc: ‎„Cum a fost când a ajuns pe pământ?”
‎„Ce a văzut? ‎Care au fost primele lui gânduri?”
‎Iar ideea că s-ar putea ‎să nu aflu acele răspunsuri
‎mă înnebunește.
‎Una dintre cele mai mari atracții ‎la cazul Cooper…
‎…e acel jaf neelucidat.
‎Să mă pun în pielea lui.
‎„Am plănuit asta, am executat ‎și am scăpat nepedepsit.”
‎Bună dimineața! Eu sunt Tom Colbert.
‎Apoi, e Thomas Colbert,
‎care e, și el, un personaj ciudat.
‎Tom Colbert e unul dintre eroi,
‎în sensul că a publicat ‎toate datele FBI-ului,
‎ceea ce e spectaculos, dar mai e o parte,
‎în care au făcut un pas în lateral.
‎Tom e atât de convins și rămâne convins…
‎…ceea ce eu respect.
‎O problemă în a fi atât de convins
‎e că există posibilitatea
‎să transformi ‎toate probele în favoarea ta.
‎E o varietate de dovezi.
‎Povestea lui Colbert,
‎am urmărit-o îndeaproape, ‎ca tot ce ține de D.B. Cooper.
‎Când a apărut prima dată, ‎mi s-a părut interesantă.
‎Dar Tom a trecut ‎de la a-și dovedi teoria la a o vinde.
‎Majoritatea cunoscuților mei
‎cred, practic, că efortul lui Colbert
‎de a face lumea să creadă ‎că Robert Rackstraw e D.B. Cooper
‎e doar o manevră de Hollywood ‎pentru faimă și avere.
‎Dar Colbert a devenit canalul subteran,
‎tipul la care ajung multe informații.
‎El le dă celor obsedați de Cooper.
‎N-am fost Cooperit.
‎N-am citit blogurile. ‎Se ceartă unii cu alții.
‎„E tipul meu, tipul tău, tipul ăsta.” ‎Sunt obsedați.
‎În cazul Cooper, ‎furtuna perfectă a fost internetul.
‎Un grup fragmentat de oameni ‎au căpătat un mijloc
‎de a comunica între ei.
‎Și, ca orice altceva, e plin ‎de fapte care sunt denaturate,
‎teorii nebunești.
‎Lovitură dată înăuntru, operațiune neagră.
‎D.B. Cooper era de pe Marte ‎și a fost zdrobit de un OZN.
‎Asta e direcția în care merge.
‎Suntem într-o conjunctură condusă ‎de conspirații acum.
‎Să încerce să discearnă adevărul…
‎…este acum o ocupație principală ‎a publicului american.
‎Iar cazul Cooper e ‎o mică parte din acea dinamică.
‎Pe multe din forumurile Cooper, ‎cum i-a scris un vânător altuia…
‎…„îl vezi pe Iisus în pâinea prăjită.”
‎Linda Lowe spune ‎că se uită la o imagine a lui Iisus
‎în brânză topită.
‎E doar… Dulceața acestei imagini
‎mă face să vreau ‎să zâmbesc când mă uit la ea.
‎Toți din poveste îl văd pe Iisus în pâine.
‎Vedem ce vrem să vedem. ‎Ne proiectăm pe noi înșine.
‎Ca oameni, căutăm să facem ‎legături între lucruri diferite.
‎Uneori, când lucrurile se aliniază, ‎declarăm acele conexiuni adevăr.
‎Fie că e Iisus în pâine,
‎fie fratele tău cu fața lui Bing Crosby,
‎asta face Cooper.
‎În spațiile dintre informații, ‎mintea vine și atașează credințe
‎pe ele și pe suspecții pe care-i dorim.
‎CRED CĂ E DUANE WEBER FIINDCĂ
‎FAVORITUL E WILLIAM J. SMITH
‎În comunitatea online ‎de cercetare a lui Cooper,
‎majoritatea oamenilor au opinii puternice.
‎Mediul online poate fi puțin toxic…
‎…și nu foarte prietenos ‎cu utilizatorii noi.
‎Primești sute de comentarii pe zi…
‎…și a devenit un mediu răutăcios ‎și plin de furie.
‎Am fost atacat cibernetic. ‎Mi s-au furat dosarele.
‎Mi-a afectat computerul, ‎totul a trebuit să fie curățat.
‎Au fost foarte răi.
‎Unii au venit, se pare, ‎de la alți anchetatori ai lui D.B. Cooper.
‎SITUAȚIA SCĂPASE DE SUB CONTROL.
‎Cineva a comentat la o poză cu familia mea
‎că soția și copiii mei sunt urâți.
‎Totul a luat-o razna,
‎oameni încercau să apere ‎informațiile pe care le aveau.
‎Mă numesc Tim Evans,
‎reporter de investigații ‎la ‎Indianapolis Star.
‎În 2018, ziarul a primit un apel ‎de la Tom Colbert, care vindea o poveste.
‎Cineva a spus: „Ar fi o bună pentru Tim.”
‎Am răspuns la apel
‎și Tom era nerăbdător ‎să-și publice povestea.
‎Era încrezător că avea o poveste grozavă.
‎Era calm, îmi făcea complimente ‎pentru munca mea.
‎Își făcuse temele ‎și știa ceva ce scrisesem.
‎Mă cam peria, mă forța să mă implic.
‎Tom a zis: „Ție vreau ‎să-ți împărtășesc povestea mea.”
‎A sunat la alte ziare. ‎Nu știu cât de sincer era,
‎dar a păstrat legătura.
‎„Faci progrese? Ai vorbit cu cutare?”
‎Mult mai agresiv ‎și mai insistent decât sursa tipică.
‎De la majoritatea, scot vorbe cu cleștele.
‎El nu se mai putea opri din vorbit.
‎Tom a depus multă energie în acest caz
‎și a investit mult.
‎Și are nevoie ca el să iasă bine.
‎Tom voia să decidă ‎cum să fie relatată povestea,
‎cu cine să vorbesc, dar eu nu lucrez așa.
‎I-am apreciat ajutorul ‎și sursele indicate,
‎dar trebuie să cercetez, să aflu fapte
‎și să descopăr ‎dacă Rackstraw a fost Cooper.
‎RACKSTRAW: Aici Bob.
‎EVANS: Dle Rackstraw, sunt Tim Evans.
‎Sunt reporter la ziarul ‎Indianapolis Star.
‎Îmi pare rău că vă sun din senin,
‎dar am fost contactat de un Colbert.
‎Susține că sunteți
‎deturnătorul din cazul D.B. Cooper și…
‎RACKSTRAW: Habar n-am. ‎Dar Colbert mă atacă
‎de câțiva ani,
‎ceea ce a dus la un proces uriaș.
‎Și ce face acum
‎e să trimită șase pagini de informații
‎la o grămadă de ziare mici,
‎și hai să reîncepem Blitzkrieg-ul nazist
‎și să lovim în Rackstraw din nou!
‎Deci, asta e situația.
‎EVANS: I-ați intentat un proces?
‎- RACKSTRAW: Urmează. ‎- Urmează? Bine.
‎RACKSTRAW: Nu publica nimic despre mine!
‎Te voi da în judecată.
‎EVANS: Deci, sunteți sau nu…
‎Negați că ceea ce spune e adevărat?
‎RACKSTRAW: Nu exagera! ‎E o întrebare de 40 de milioane.
‎Să răspundă el! Ce a spus?
‎EVANS: Că sunteți.. ‎Vă dau șansa să spuneți că nu sunteți.
‎RACKSTRAW: Ei bine, șansa ‎de a cerceta dacă spune adevărul.
‎În interviul cu Rackstraw,
‎i-am oferit patru șanse ‎să spună: „Nu sunt D.B. Cooper.”
‎„Nu eu sunt responsabil.”
‎A continuat să tachineze oamenii
‎că poate e, ‎„Poate știu mai multe decât spun.”
‎Simțeam că îi place ‎să fie considerat Cooper,
‎să păstreze misterul, să fie implicat.
‎Știa ce făcea Colbert.
‎Știa programul după care lucra Colbert.
‎Și asta a fost interesant.
‎De unde știa atât?
‎Făceau parte dintr-o echipă? ‎Chiar erau adversari?
‎Ce se petrecea?
‎Au fost implicați împreună ‎în vânzarea poveștii?
‎Dacă ar fi putut pune la cale ceva,
‎cred că lui Rackstraw i-ar fi plăcut.
‎Cred că singurul lucru care-l reținea ‎era mărturisirea infracțiunii.
‎Dar am auzit zvonuri ‎cum că Colbert i-a oferit bani
‎ca să mărturisească.
‎COLBERT: Am venit să-ți dăm veștile bune.
‎Și încep cu un cec garantat ‎de 20.000 de dolari
‎ca să-ți spui povestea adevărată.
‎A fost o relație interesantă. ‎Pot spune asta.
‎Rackstraw era un sociopat narcisist.
‎Chiar era.
‎A încercat să ne atace,
‎dar n-am mai răspuns după ambuscadă.
‎N-am mai vorbit cu Rackstraw.
‎M-am axat pe adunarea ‎de dovezi pentru anchetă.
‎EVANS: Știți ceva despre tipul ‎din Indiana, cum că ar fi
‎decodat mesajele sau…
‎RACKSTRAW: Numele lui e Sherwood, nu?
‎EVANS: Da, așa cred.
‎RACKSTRAW: A fost un moment ‎de „ura,” de Evrika pentru Colbert,
‎agățându-se de ultima șansă.
‎În decembrie 2017, eram pe internet
‎și am văzut o scrisoare ‎trimisă de D.B. Cooper
‎ziarelor.
‎În urma deturnării,
‎un individ care pretindea că e D.B. Cooper
‎trimitea scrisori care batjocoreau FBI-ul.
‎„Nu mă puteți prinde.”
‎Oricine ar fi fost ‎persoana, oferea informații
‎pe care doar deturnătorul
‎le-ar fi putut avea.
‎Unele dintre aceste scrisori ‎au fost publicate simultan.
‎Dar am aflat ‎că fuseseră primite și alte scrisori
‎și nu fuseseră publicate intenționat.
‎Așa că am primit acces ‎la aceste scrisori nepublicate
‎în urma procesului FOIA, ‎de libertate a informației.
‎Așa că, l-am sunat pe Tom.
‎Am spus: „Ce e cu numerele ‎de nimeni nu le poate elucida?”
‎A spus: „FBI-ul n-a putut s-o descifreze.”
‎Lucram cu coduri. Am zis: ‎„Trimite-mi scrisoarea!”
‎Am zis: „Fă-mi pe plac!”
‎Mi-a trimis-o și am petrecut ‎opt, zece ore pe zi,
‎șapte zile pe săptămână, două săptămâni.
‎Am folosit tot ce am putut, ‎am folosit toate codurile știute.
‎Am ajuns în punctul în care am zis…
‎„Dacă ăsta e Rackstraw,
‎trebuie să știu: «Cum gândește?»
‎«Ce-l motivează?»”
‎M-am tot uitat la un set de numere.
‎„De ce a pus 71 de trei ori acolo?”
‎Stai puțin!
‎371? Am zis: „Era numărul ‎unității mele din Vietnam.”
‎Iar Rackstraw ‎voia să fie cu unitatea atunci.
‎Așa că am notat tot ce am făcut în 'Nam
‎și am început să atașez cifre la toate.
‎Și partea de sus ‎a scrisorii are șapte C-uri.
‎Șapte C-uri, adică 21.
‎Agenția de Securitate a Armatei,
‎din care făceau parte unitățile noastre.
‎ASA, 21.
‎Zic: „Hopa, uite!”
‎Bingo!
‎Rick Sherwood a folosit o tehnică…
‎…care ar putea fi numită ‎gematria engleză simplă.
‎Luând literele, transformându-le în cifre.
‎A e egal cu unu, B e egal cu doi ‎și așa mai departe.
‎Ceea ce faci în gematria e să le aduni.
‎Dacă două fraze au aceeași valoare,
‎atunci, se presupune că au legătură.
‎De exemplu, George W. Bush ‎și John F. Kerry,
‎aceștia sunt, desigur, candidații ‎la alegerile prezidențiale din 2004.
‎Au vreo legătură mistică?
‎Cred că e doar o coincidență.
‎Pentru că la Dennis Rodman,
‎dacă aduni literele, sunt tot 130.
‎Nu sunt adept al teoriilor conspirației.
‎Să fiu eu cel care l-a descifrat…
‎doar fiindcă eram în acea unitate.
‎Unitatea 371, care era ‎Unitatea de Cercetare Radio,
‎Agenția de Securitate a Armatei, ‎din care făceam parte
‎și elicopterele noastre ultrasecrete ‎au decolat din 11GS.
‎Deci noi, în întregime,
‎eram ultrasecreți.
‎Toate cele patru lucruri s-au pus ‎cap la cap și toate erau unitatea mea,
‎în care voia să fie, ‎în care a fost, temporar, șase săptămâni.
‎Care erau șansele?
‎A fost o corelație
‎între ce a folosit în Asia de Sud-Est
‎și ce a fost găsit
‎și decodificat
‎din scrisorile lui D.B. Cooper.
‎E o corelație destul de puternică.
‎D.B. Cooper e cazul acela ‎în care oamenii vor ca ideea
‎să se potrivească cu o astfel ‎de noțiune preconcepută
‎și renunță la părțile din ea ‎care nu se potrivesc.
‎Vor găsi piesele ‎care se potrivesc în cutie,
‎iar apoi…
‎E greu de contrazis, ‎fiindcă acele piese se potrivesc.
‎dar tot ce a rămas pe podea
‎nu s-a mai cercetat niciodată.
‎Codurile sunt făcute ‎ca să nu fie sparte! De asta-s coduri.
‎Dacă ai vreo șansă să spargi un cod,
‎trebuie să-l știi pe cel care l-a scris.
‎Eu îl înțelegeam ‎destul de bine pe Rackstraw.
‎El doar arăta ‎că era mai deștept decât toți.
‎Tot ce a scris conținea asta.
‎Dar ultima scrisoare
‎a fost cheia.
‎În aceea apare numele lui Rackstraw.
‎Tom a zis: „Nu cred că e el. ‎Vorbește despre unchiul lui.”
‎Am zis: „Nu se referă la unchiul lui.”
‎„Se referă la unchiul Sam.”
‎Am citit de două ori. Am zis: ‎„E modul de operare al lui Rackstraw.”
‎Am zis: „Ăsta e D.B. Cooper.”
‎Ultimul rând de acolo:
‎„Ziceți-le polițiștilor lachei ‎că D.B. Cooper nu e numele meu.”
‎Am zis: „Mă întreb dacă și-a pus ‎numele întreg acolo.”
‎Am scos secțiunea aia și s-a ajuns la 269.
‎Ei bine, Robert W Rackstraw ‎scrisese totul.
‎Am spus: „Era locotenent, nu?” ‎A spus: „Da.” Este „LT.”
‎Și „sunt”.
‎De la litere la numere
‎se ajunge
‎la 269.
‎Așa că și-a pus numele
‎acolo.
‎A fost un moment destul de revelator.
‎Când te uiți la ceva, spui:
‎„Sigur e un mesaj criptic aici”,
‎ai un număr infinit de posibilități.
‎Poți face documentele astea ‎să spună orice vrei.
‎E o formă de confirmare a părtinirii.
‎În opinia mea, ‎scrisorile nu sunt în niciun fel
‎probe palpabile care să arate ‎că Rackstraw era Cooper.
‎Mi-am dat seama ‎că: „Eu sunt SpongeBob Pantaloni Pătrați”
‎conține suma magică.
‎Nu cred că asta înseamnă că D.B. Cooper ‎e SpongeBob Pantaloni Pătrați.
‎SPONGEBOB PANTALONI PĂTRAȚI ‎NICKELODEON, 2003
‎Poți născoci Pantaloni Pătrați, ‎SpongeBob, orice? Da.
‎Dar e relevant aici?
‎E infailibil? N-aș spune că e infailibil.
‎Poți veni cu interpretări diferite,
‎dar așa comunică ‎și face lucrurile Rackstraw.
‎E codare interpretativă.
‎După cum el se exprimă în scris
‎și știind despre el,
‎așa găsesc și eu soluții.
‎Interpretative.
‎Confundarea conexiunilor ideale ‎cu conexiuni reale.
‎Ăsta e un mare pericol ‎când încerci să faci
‎orice fel de investigație științifică.
‎Nu obții informații din date,
‎obții informații din mintea ta,
‎în baza noțiunilor tale preconcepute.
‎Credem că procesul ‎de decodare a fost corect…
‎…și că descrie cu acuratețe
‎exact ce a spus Rackstraw că a făcut.
‎Numele lui Rackstraw e în litere codate.
‎Și sunt coduri care ajung ‎până la Primul Război Mondial.
‎Traducerile nu au fost făcute ‎doar de un descifrator de coduri din NSA,
‎ci de locotenent-colonelul lui Rackstraw.
‎S-a uitat la coduri ‎și a zis că sunt veridice.
‎Așa că, nu mă voi contrazice ‎cu o carte de coduri de 100 de ani,
‎sau cu un locotenent colonel, ‎sau cu un om din NSA.
‎Când zic că se potrivesc codurile, ‎se potrivesc.
‎E Rackstraw? Da, el e.
‎E confirmat.
‎Dar nu duceți chestia asta mai departe! ‎Scoateți-l pe el deturnător!
‎Asta e CIA. Adică, pe bune!
‎A fost implicat în alte lucruri? Da.
‎Dar nu am voie să spun.
‎Cât de dezamăgit ești
‎că nu poți să dovedești care e cazul tău
‎sau să obții recunoaștere sau mulțumire?
‎Doar un anumit tip de oameni ar continua.
‎LOCAȚIE NEDEZVĂLUITĂ
‎Suntem aici azi ‎din cauza lui Russ și Kristy.
‎Au informații noi ‎despre prada lui și despre parașută.
‎Kristy și Russ ne-au contactat ‎chiar după primul documentar.
‎Numele lor e Cooper. Fără legătură.
‎Kristy ne-a spus: „Eu și soțul meu ‎au întocmit harta rutei de evadare.”
‎„Știm și unde ‎ar putea fi îngropată parașuta.” Serios?
‎Când mi-a spus povestea ‎și totul era conectat,
‎am zis: „Trebuie să spunem cuiva.”
‎Totul s-a spus la masă, ‎la acest aeroport pentru avioane mici.
‎Conform sursei noastre, Russ Cooper, ‎care era la masă și a auzit povestea,
‎Wally e numele celui care spune povestea
‎și el e unul din cei patru implicați
‎în evadarea lui Cooper.
‎Conform lui Wally, în noaptea deturnării,
‎Cooper aterizase cam la 400m ‎de Goheen. E o pistă de aterizare.
‎Îl așteptau trei domni.
‎Și au încărcat totul într-un avion mic,
‎împreună cu 50.000 de dolari ‎din bani și cu bomba.
‎Au zburat deasupra lacului Vancouver, ‎unde au aruncat banii și bomba,
‎ca să lase o pistă falsă ‎cum că ar fi căzut în lac
‎și s-a înecat.
‎Apoi, Cooper și-a schimbat hainele, ‎a schimbat avionul la Aeroportul Scappoose
‎și a zburat înapoi ‎la Portland International,
‎de unde a luat un avion spre Las Vegas.
‎Ceilalți 150.000 $ și parașuta
‎au fost încărcați într-un camion ‎care mergea într-un anumit loc,
‎iar când Wally l-a descris, ‎am știut unde e.
‎Am mers de câteva ori acolo. ‎Am adunat 13 membri ai echipei.
‎Suntem aici ca să răspundem ‎la întrebări după care mii de oameni
‎au scotocit și au încercat ‎să răspundă la ele.
‎- Ce părere ai? ‎- Cred că o vom găsi.
‎Dacă era o curea, o clemă sau ceva,
‎chiar între 13 și 15 cm, ‎detectorul se declanșa.
‎- Uite ce a găsit ea! ‎- Mamă! Ce e asta?
‎- Nu știm. ‎- Material.
‎- La naiba, pare nailon. ‎- Un sac de pânză.
‎Sau un sac de cartofi.
‎Ar putea fi multe lucruri, ‎inclusiv o parașută.
‎Era pe jos, aici.
‎- La suprafață? ‎- Da.
‎Trebuie să mai căutăm aici.
‎Să vedem ce mai avem aici.
‎- Așa! ‎- Uite-o!
‎O bucată de țeavă sau ceva.
‎Nu face parte dintr-o parașută.
‎- Țeavă. ‎- O să păstrezi asta, nu?
‎- Da, absolut. ‎- Ca să vezi ce e.
‎Și asta poate face parte ‎din geanta parașutei.
‎E greu să-mi dau seama.
‎Ar putea fi un ham.
‎Încă cred că suntem la locul potrivit. ‎E greu să găsești nailon
‎cu un detector de metale. Asta am de spus.
‎Și poate că am găsit.
‎Găsim ceea ce credem ‎că sunt bucăți de parașută.
‎O curea.
‎Am dus-o la FBI.
‎Ne-a fost indicată locația parașutei,
‎am găsit parașuta, ‎le-am adus cinci materiale.
‎N-am mai auzit nimic de la FBI.
‎Tom cădea uneori în capcana:
‎„Nu aș fi văzut asta, ‎dacă n-aș fi crezut asta.”
‎Au găsit o bucățică de curea din nailon
‎și s-a declarat: „Am găsit cureaua
‎care arată că aici ‎a fost îngropată parașuta.”
‎Ce? E ilogic.
‎Și așa ceva mă deranjează.
‎Acea zonă a fost ‎o zonă de exploatare forestieră
‎în care a fost multă activitate ‎de-a lungul anilor.
‎Nu știu dacă în urma analizei ‎acelor obiecte,
‎s-a conchis că a fost o parașută.
‎Nu cred că a fost.
‎Poate s-a dovedit a fi nimic, ‎poate s-a dovedit a…
‎Cine știe ce s-a dovedit a fi?
‎Dar aș îndrăzni să spun ‎și aș fi dispus să pun pariu
‎că FBI-ul n-a făcut ‎absolut nimic cu acea parașută.
‎N-au niciun interes ‎să rezolve deturnarea D.B. Cooper.
‎Niciunul.
‎Cazul ăsta e ‎unul dintre cele mai interesante cazuri
‎la care am participat la FBI,
‎doar pentru că durează.
‎Au trecut 50 de ani.
‎Nu suntem aproape de a afla cine e Cooper.
‎Avem suspecți.
‎Sunt suspecți noi tot timpul, ‎unii suspecți dispar.
‎Dar nu există ‎nicio legătură directă cu niciunul.
‎Acum, când suntem ‎la aniversarea de 50 de ani a cazului,
‎nu pot spune cu nicio certitudine ‎cine e sau a fost Dan Cooper.
‎Cred că nimeni nu poate, ‎și, să facă asta ar fi iresponsabil.
‎Ce pot spune
‎e că știu mult mai multe ‎despre cine e și a fost
‎decât anul trecut și anul anterior.
‎În fiecare an știm mai multe, ‎apar informații noi…
‎…indicii noi sunt analizate diferit.
‎Și nu-s îndrăgostit ‎de niciun suspect acum.
‎Dar am un ac la busola mea.
‎Iar acul busolei mele arată ‎spre nord, spre Canada.
‎COLUMBIA BRITANICĂ
‎Cred că există atâtea indicii în Canada
‎care nu au fost verificate până la capăt.
‎FBI-ul nu a investigat ‎cu adevărat semnificația lui Dan Cooper.
‎Dan Cooper era ‎un erou de benzi desenate franceze,
‎care pilota avioane ‎și sărea din ele cu parașuta.
‎Dacă FBI-ul spune ceva, oamenii cred,
‎dar adevărul e că FBI-ul ‎e compus din agenți umani,
‎și, cea mai bună treabă ‎a fost făcută recent de detectivi privați.
‎Oameni care au o pasiune, ‎care au urmărit aceste piste,
‎care au găsit benzi desenate franțuzești, ‎care s-au apropiat de adevăr pe Google.
‎M-aș duce spre nord.
‎N-aș pierde timpul în State. ‎Aș merge direct în Canada.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi