EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Vi har alla en önskan om att vara fria,
men en kraft håller oss fångade hela våra liv: tyngdkraften.
D.B. Cooper gjorde nåt som vi alla längtar efter,
även om vi inte är medvetna om det: att bli enskilda individer.
Att trotsa tyngdkraften och systemet.
Det är ett klassiskt amerikanskt mysterium som vi fortfarande följer 50 år senare.
Och alla med en dator kan undersöka delar av det
och känna sig delaktiga.
Och därför är det ett perfekt mysterium för internetåldern.
SÖK
Det är vackert och äkta.
Jag kallar det för Bond-faktorn.
Den prydliga gentlemannen i slips och kostym
som beställer sju glas whisky och hoppar från ett plan mitt i natten.
Det är riktigt djärvt.
Han skadade ingen. Han lät alla kliva av.
Han fick sina 200 000 dollar och hoppade medan det stormade.
Och han kom undan. Ganska snyggt, va?
Cooper uppfyllde mångas innersta önskan om att försvinna med 200 000 dollar.
Fallet lär leva för evigt.
DEL 3 JESUS PÅ EN ROSTAD BRÖDSKIVA
Utredningen var en tuff tid.
Vi betalade mycket ur egen ficka.
Och jag la fem år på att sälja in den till History Channel.
Det tog ett tag att komma dit.
Det var exalterande när affären med History gick i lås.
Man kan inte lägga hur mycket pengar som helst på ett projekt
utan att få nåt i gengäld.
History Channel ville att Tom och jag skulle bidra till berättandet.
Försök att övertyga oss.
-Då kör vi. -Javisst.
Vi presenterade fallet och försökte övertyga Tom Fuentes,
en nu pensionerad FBI-chef som numera skriver om brott.
Tom Fuentes beskrev vårt fall fenomenalt.
"Helt fantastiskt. Det är han med 90 procents säkerhet."
Redan innan ett halvår senare förändrades allt.
Jag tyckte att bevisen som de presenterade på History Channel var intressanta.
Jag tror att Tom trodde att det skulle bli på ett sätt,
men att det blev på ett annat sätt.
Vi vill uppdatera er om det senaste som har hänt i fallet.
Vi blev överrumplade.
I det andra avsnittet tog FBI in flygvärdinnan i fråga
så att hon, medan kameran rullade,
fick se fotografier på möjliga D.B. Cooper-kandidater.
Jag tyckte att det var konstigt.
Hon hade inte ställt upp på en intervju på väldigt länge.
TINA MUCKLOW FLYGVÄRDINNA, FLIGHT NW305
Kan det ha varit honom som du satt bredvid?
Det tror jag inte.
Det gör jag inte.
I slutet av avsnittet
tittar hon på fotografierna med FBI och Fuentes på plats.
Och hon förkastar hela teorin.
I det ögonblicket kände jag hur luften gick ur Tom.
Som vi vet är ögonvittnen väldigt opålitliga.
Mer än 40 år senare,
och utan att se honom på samma sätt som på planet,
förväntade jag mig inte ett ja.
Det vore häpnadsväckande.
Enligt brottmålsadvokater
är ett ögonvittne tillförlitligt till som högst 50 procent.
Om fyra personer bevittnar en händelse, kommer alla att beskriva den annorlunda.
Man beskriver inte bara vad man har uppfattat,
man har också fördomar.
Jag tror inte att Rackstraw är Cooper.
Till dokumentären på History Channel fanns 93 bevis.
Koder som knäckts, vittnen och rätt kompetens.
Vi tyckte att de var övertygande.
Ingår pengarna eller fallskärmen i de 93 bevisen?
Nej, Billy, det gör de inte. Detta är indicier.
Av de 93 bevisen finns det inget som bevisar att han var på planet
eller att han befann sig i Portland den dagen.
Oavsett om man vill tro att Rackstraw är D.B. Cooper eller inte,
så var detta en orättvis presentation av bevisen.
Det gjorde mig oerhört upprörd på den tiden och gör det fortfarande.
Jag glömmer aldrig när regissören sa:
"Är inte du skyldig Rackstraw en ursäkt nu?"
Jag svarade: "Jag har inget att be om ursäkt för. Jag står bakom teamet."
Tom framställdes som en av alla galna konspiratörer
istället för den metodiska utredaren som han alltid har varit.
Jag tyckte synd om Tom. Han hade gjort ett bra jobb i många år.
Det var inte bra för hans anseende att bli så pass ifrågasatt.
Det var dessutom fel av dem.
-Hur är läget? -Bara bra.
Min slutsats var… Tom frågade mig detta på film:
"Så du tror inte att det var han?" Och jag svarade: "Nej, det gör jag inte."
FBI har nämligen tillgång till information som vi saknar tillgång till.
Så enkelt är det.
Tom och jag hade ingen kontakt efteråt.
I slutet av dokumentären smäller de igen dörren.
De la ner fallet.
Efter en av FBI:s längsta och mest omfattande utredningar,
kommer vi nu att flytta resurser
från det 45 år gamla fallet med D.B. Cooper.
FBI la ner ärendet samma vecka som dokumentären visades.
Är ärendet nerlagt?
Administrativt, ja.
Jag anser att FBI samverkade med programmet.
Dagen efter att det visades, höll FBI en presskonferens och sa:
Vi har tittat på allt som har inkommit.
"Vi har granskat Colberts information. Inget nytt har framkommit."
Inget nytt har framkommit.
Tom Colberts och kalla fall-gruppens synvinklar och åsikter
i History Channels D.B. Cooper: Case Closed?
är deras egna.
Ingen samverkan mellan History Channel och FBI har kunnat påvisas.
FBI LÄGGER NER UTREDNINGEN
Kom han undan med det? Dog han på kuppen? Det lär vi nu aldrig få veta.
Varför la de ner utredningen efter 45 år?
Det är en bra fråga.
Och jag har inget svar.
Det är som om man fiskar i grumligt vatten.
Och jag har inget fiskespö.
När man får höra att man inget kan göra…
Det motiverar samtliga i den här gruppen.
Jag vill prata om förhalningen,
desinformationen och lögnerna som har hindrat utredningen efter sju år.
Colberts grupp borde acceptera vad bevisen har indikerat:
att Rackstraw inte är D.B. Cooper.
Alla de som såg D.B. Cooper säger att han var i 40-årsåldern.
Men Robert Rackstraw var bara 28 år när kapningen ägde rum,
vilket är ett bekymmer.
Istället för att acceptera sanningen,
är det enklare att tro på
att FBI med flera ingår i en stor konspiration.
Det måste finnas en förklaring till
att de inte har kunnat sätta dit Rackstraw,
och den förklaringen måste vara konspiratorisk.
Vi ifrågasätter inte de som arbetar för vår säkerhet,
men vi ifrågasätter personer med flera olika identiteter
och som har begått olika brott
men som slipper fängelse bara för att personen var pilot för CIA.
Det påstods att Rackstraw hade jobbat för CIA.
På grund av det han gjorde för CIA,
ville de inte att nån information skulle komma ut.
Därför förhandlade de med FBI om att ge honom ett frikort.
Det var det rykte jag hörde, men jag kan inte bekräfta det.
FBI gick hårt åt alla om det där.
I intervjun lät Rackstraw som en SEAL-soldat.
Specialist på sprängämnen och operationer under vatten.
Luft, hav, mark.
Han lät som en militär och inte som en CIA-person.
En CIA-person med den erfarenheten skulle inte vara så öppen med det.
Vi säger inte vad som helst.
Jag sa: "Om FBI nekar oss, ringer jag gruppen."
Vi undrade varför de dolde det. Då kände vi inte till det om CIA.
Vänta lite nu…
Mörklägger FBI och CIA allting? Nu får det väl ändå räcka?
Om FBI, CIA och rymdvarelser tillsammans skulle mörklägga nåt,
skulle det då vara nåt så oerhört obetydligt
som en kapning i Pacific Northwest år 1971
från vilken pengarna inte ens räckte till att öppna en Arby's-restaurang?
Bacon, cheddar, curly fries Bara för 2,99
Bara 2,99?
Jag har inget emot konspirationsteorier. De duger för dårar.
Men att de förnekar bevisliga fakta
som är helt uppenbara,
det gör mig galen.
NBC Sports presenterar:
1970 års upplaga av Rose Bowl Game.
Jag förstår att folk tror att jag är knäpp,
men för att förstå hur jag fungerar, måste man gå tillbaka till januari 1970.
Jag tittade på Rose Bowl, och plötsligt hände nåt med mig.
Jag börjar blinka kraftigt.
Mike Oldham springer in.
Tre och åtta.
Det ringde i skallen.
Pappa, som är medicine doktor och psykiater, och mamma sa:
"Vi åker till sjukhuset med dig."
ENTRÉ AKUTEN
I hissen hamnade jag i koma.
Läkarna sa att jag skulle dö och att de inte kunde göra nåt.
Mamma köpte en svart klänning.
Plötsligt öppnade jag ögonen.
De sa: "Vi vet inte varför du lever."
Strax därpå sa pappa till mig: "Du måste ta reda på varför du lever."
Vi är en andlig familj, och det var en rak order.
Jag var 11 år då
och var tvungen att lära mig gå, prata och läsa igen.
Tidningarna blev min räddning.
Pappa satt alltid vid bordet och läste rubrikerna. Det minns vi alla.
Det var i princip på grund av tidningarna som jag hamnade på CBS och Paramount.
Sen den dagen har mina föräldrar sagt att jag måste hitta mitt syfte,
och det har jag gjort.
Och när History förklarade för oss…
Det går inte att få en fällande dom när vittnet säger att det inte var han.
"Vi tänker inte granska ärendet.
Vi flyttar materialet till magasinet för Jakten på den försvunna skatten,
och sen är det över."
Det gjorde oss övertygade om vilka som var fienden.
Strax efter den första dokumentären, anlitade vi en advokat i D.C.
I en stämningsansökan påstås det att fallet med D.B. Cooper inte är olöst.
FBI STÄMS AV PRIVATSPANARE SOM TROR SIG HA HITTAT D.B. COOPER
Tom Colbert och hans advokat har bidragit nåt oerhört
genom att stämma FBI.
I och med stämningen är FBI tvungna att lämna ut utredningen i sin helhet.
Stämningen tog ett halvår.
Domaren var enig med oss. Vi fick utredningen.
Vi har varje månad
från FBI fått minst 500 sidor med ny information
som ingen förutom FBI har känt till.
TOM COLBERTS WEBBPLATS
När Tom Colbert publicerade de FBI-uppgifterna,
läste jag cirka 25 000 sidor med information om fallet.
Jag fick vetskap om slipsen,
om cigarettfimparna och vad som hände med allt det där.
Det var ett virrvarr av dokument,
som bestod av tidningsurklipp,
promemorior och brev från och till FBI.
Det fanns några guldklimpar i materialet som framförallt handlade
om vittnesmål som flygvärdinnor och andra hade avgett,
samt om den analys som FBI hade gjort avseende vissa misstänkta och annat,
vilket gav oss värdefull information, lärdomar och så vidare.
Det var då jag drogs in, när intresset blev så mycket starkare.
17 JANUARI 2017
FBI kunde inte lösa fallet.
Nu tror forskare att man är mannen på spåren genom bevis från hans slips.
En forskargrupp som kallar sig själva för privatspanare
har hittat över 100 000 partiklar av sällsynta grundämnen…
Ämnen som strontium, yttrium och cerium.
…på D.B. Coopers slips.
Nu för tiden är det ofta privatspanare som gör framsteg i fallet med D.B. Cooper.
Det finns ett antal människor som hjälper till då och då
genom att tillämpa vetenskap, läsa igenom FBI:s handlingar,
och fysiskt gå ut och leta.
Dels jag, dels Tom Kaye, som är forskare,
dels en herre som kallar sig för "Anonym".
Han lyfte fram en misstänkt person vid namn William J. Smith.
En annan person heter Martin Andrade.
Han har undersökt hur sannolikt det är att man överlever ett fallskärmshopp.
För den som på ett underhållande sätt vill höra mer om D.B. Cooper
finns podcasten Cooper Vortex.
Jag funderar ofta på vad som hände när han nådde marken.
Vad såg han? Hur gick hans tankar?
Tanken på att jag kanske aldrig kommer att få veta det gör mig galen.
Det som framförallt intresserade mig i Cooper-fallet var det olösta rånet.
Jag ser mig själv i hans skor,
hur han planerade, utförde och kom undan med det.
God morgon. Tom Colbert heter jag.
Och så har vi Thomas Colbert, som är en märklig figur i sig.
Tom Colbert är en hjälte
eftersom han gjorde FBI-handlingarna tillgängliga.
Det är förstås spektakulärt, men sen gjorde de en rätt konstig sak.
ÄR MYSTERIET MED D.B. COOPER ÄNTLIGEN LÖST?
Tom är fortfarande väldigt övertygad, och det respekterar jag.
Problemet med att vara så övertygad är att det finns en risk för
att man vänder alla bevis till sin egen fördel.
Det är ett smörgåsbord av bevis.
Jag följde Colberts story lika noga som allt annat som angick D.B. Cooper.
Det var intressant när den först kom ut.
Men Tom har snarare börjat sälja in sin teori än att försöka bevisa den.
De flesta som jag känner anser att Colberts försök
att få världen att tro att Robert Rackstraw är D.B. Cooper
är hans försök att bli rik och berömd.
Colbert har kommit att bli en underjordisk kontaktväg
som mycket har kommit att gå genom, och i gengäld leder han det vidare.
Jag var aldrig besatt av Cooper.
Jag har aldrig deltagit i bloggarna. De tjafsar med varandra.
"Det är han, han eller han." De är fanatiska.
I fallet med Cooper var internet som en våldsam storm.
Där kunde en splittrad grupp människor kommunicera med varandra.
Och som vanligt framställdes felaktiga fakta och knäppa teorier där.
Insiderjobb, ett hemligt uppdrag.
D.B. Cooper var från Mars och blev upphämtad av ett ufo.
Det är i den riktningen det går.
Just nu flödar konspirationsteorierna.
Att försöka ta reda på sanningen
engagerar just nu många amerikaner.
BIG TECH FÖRVRÄNGER SANNINGEN
Och Cooper-fallet är bara en beståndsdel av den dynamiken.
På forumen skrev folk till varandra: "Du ser Jesus på en rostad brödskiva."
Linda Lowe säger att hon ser Jesus i den smälta osten.
Det finns en charm i den här bilden
som får mig att le när jag tittar på den.
Alla ser Jesus på en rostad brödskiva, för vi ser det som vi själva vill se.
Människor ser en koppling mellan olika saker.
Och när man ser ett samband, så anser man att den är sanningen.
Jesus på en brödskiva eller sin bror i Bing Crosbys ansikte…
Cooper har den effekten.
De luckor som finns fyller hjärnan med ens egen trosuppfattning
och information om de man själv misstänker.
DET VAR DUANE WEBER
JAG TROR PÅ WILLIAM J. SMITH
På nätet har människor oerhört starka åsikter om Cooper.
DU HAR FÅTT DET OM BAKFOTEN, PUCKO
Stämningen på nätet är ofta spydig
och inte särskilt inbjudande för nya människor.
DRA HÄRIFRÅN FÖR FAN
Man fick hundratals kommentarer varje dag som omgående blev elaka och hetsiga.
Jag har utsatts för cyberattacker och fått filer stulna.
Det påverkade datorn. Jag var tvungen att rensa allt.
Det var elaka attacker.
En del kom tydligen från andra som utredde D.B. Cooper.
SITUATIONEN HAR URARTAT
Nån kommenterade att min fru och mina barn var fula på en bild.
Det urartade.
Alla stod upp för sin egen information.
Jag heter Tim Evans och är journalist för Indianapolis Star.
År 2018 fick vi ett samtal från Tom Colbert som pitchade en story.
Nån tyckte att storyn passade mig,
så jag hade ett samtal med Tom, som väldigt gärna ville få ut den.
Han var säker på att den var nåt att ha.
Han var trevlig och berömde mitt tidigare arbete.
Han hade gjort sin hemläxa och försökte övertyga mig.
Han sa: "Jag vill dela storyn just med dig."
Jag vet inte hur sant det var, men han fortsatte att höra av sig.
"Hur går det? Har du ringt den och den?" Han var ihärdigare än en vanlig källa.
Jag brukar vara tvungen att snoka, men han pratade bara på.
Tom är väldigt engagerad i fallet och har dessutom investerat mycket.
Det måste sluta väl för honom.
Tom ville bestämma hur storyn skulle presenteras
och vem jag skulle prata med, men så jobbar inte jag.
Jag uppskattade hans hjälp med källorna,
men jag ville själv få chansen att undersöka om Rackstraw var Cooper.
Ja, det är Bob.
Hej, jag heter Tim Evans.
Jag jobbar för tidningen Indianapolis Star.
Ursäkta att jag ringer och stör, men Colbert har kontaktat mig.
Han påstår att det är du som är D.B. Cooper, och…
Colbert har trakasserat mig i flera år.
Det slutade med en stämningsansökan.
Och nu skickar han information till många mindre tidningar,
för att han vill starta ett blixtkrig mot mig igen.
Så är det.
Har du stämt honom?
-Jag håller på. -Okej.
Skriv ingenting om mig, för då stämmer jag skiten ur er.
Så du…
Förnekar du att det han säger är sant?
Nu ställer du tiotusenkronorsfrågan på en gång. Vad påstår han?
Att du gör det. Jag ger dig en chans att säga emot.
Ta chansen och undersök om han talar sanning eller inte.
Under intervjun med Rackstraw
gav jag honom chansen att förneka att han är D.B. Cooper.
"Det var inte jag."
Men istället försöker han få folk att tro att han vet mer än vad han medger.
Han verkade tycka om att man trodde att han var Cooper.
Han visste vad Colbert höll på med, han visste vad Colbert hade för plan.
Det var också intressant att han visste så mycket.
Samarbetade de eller var de verkligen fiender?
Vad var grejen?
Försökte de sälja in storyn tillsammans?
Om de skulle kunna koka ihop en plan,
tror jag att Rackstraw skulle vara intresserad av det.
Det enda som han var tveksam till var att erkänna brottet.
Men jag har hört att Colbert ska ha erbjudit honom pengar för ett erkännande.
Vi har goda nyheter.
Och de börjar med en check på 20 000 dollar
om du berättar din historia.
De hade definitivt en intressant relation.
Rackstraw var helt klart en narcissistisk sociopat.
Han kontaktade oss,
men vi svarade inte efter intervjuförsöket.
Jag pratade aldrig med honom igen.
Istället fokuserade jag på att inhämta bevis till utredningen.
Känner du till mannen i Indiana som ska ha lyckats avkoda meddelandena?
-Är det han som heter Sherwood? -Ja, jag tror det.
Det var en aha-upplevelse för Colbert. Han greppade efter ett halmstrå.
I december 2017 surfade jag på nätet
och såg ett brev som D.B. Cooper hade skickat till tidningarna.
I efterdyningarna av kapningen,
skickade en person som utgav sig för att vara D.B. Cooper brev
i vilka hen hånade FBI.
"Ni kan inte ta mig."
Och den personen kände till information
som bara kaparen borde ha känt till.
En del av breven offentliggjordes samtidigt.
Men vi fick reda på att fler brev hade tagits emot
men aldrig publicerats.
Vi fick tillgång till de brev som inte hade publicerats
tack vare Freedom of Information Act.
Då ringde jag Tom och sa:
"Vad är det för siffror som ingen vet vad de står för?"
Och han sa: "FBI kunde inte knäcka dem."
Jag har jobbat med koder, så jag bad att få brevet.
"Gör som jag säger."
Jag fick brevet och la, vad vet jag?
Åtta till tio timmar om dagen i två veckor på det.
Jag försökte med allt jag kunde komma på och som jag hade fått lära mig.
Och till slut tänkte jag:
"Om detta är Rackstraw, så måste jag veta hur han tänker.
Vad intresserar honom?"
Jag tittade på numret om och om igen.
"Varför står det 71 tre gånger i rad?"
Vänta nu. 371? Då kom jag på det: "Det var min enhet i Vietnam."
Rackstraw ville vara med i den enheten på den tiden.
Jag skrev ner allt som vi gjorde i Vietnam och återgav det i siffror.
Ovanför numret stod sju stycken c:n.
Sju c:n – det blir 21.
Army Security Agency, som våra enheter ingick i.
ASA, 21.
Och jag tänkte: "Nu har jag det.
Bingo."
Rick Sherwood använde en teknik som är en variant av gematri.
Man tar bokstäver och tillskriver dem siffervärden.
A är lika med ett, B två och så vidare.
Och i gematrin lägger man ihop dem.
Om värdet av två fraser är detsamma, så ska det finnas en koppling mellan dem.
Till exempel mellan George W. Bush och John F. Kerry.
De var kandidaterna i 2004 års presidentval.
Finns det en mystisk koppling mellan dem? Det är nog bara ett sammanträffande.
Dennis Rodmans bokstäver blir också 130.
Jag är ingen konspirationsteoretiker, men att det var jag som knäckte koden…
Jag ingick ju i den enheten.
371st, som var Radio Research Unit,
Army Security Agency, som vi ingick i,
och våra hemliga helikoptrar lyfte från 11th GS.
Tillsammans blev vi alltså "top secret".
De fyra delarna lades ihop, och de ingick alla i min enhet,
som han ville ingå i och ingick i under sex veckor.
Vad är oddsen för det?
Det fanns ett samband mellan vad han använde i Sydostasien
och vad som hittades och avkodades i breven från D.B. Cooper.
Det är ett starkt samband.
I fallet med D.B. Cooper är det många som vill att helheten
ska överensstämma med en förutfattad mening,
och därför kasserar man de delar som inte stämmer in.
Man tar de pusselbitar som passar ihop, och sen…
De pusselbitarna passar säkert ihop,
men man tar inte hänsyn till allt det andra sen.
Koder ska inte knäckas. Det är syftet med koder.
Om man ska kunna knäcka en kod, måste man veta vem som skrev den.
Jag hade en bra uppfattning om Rackstraw.
Han visade att han var smartare än alla andra.
Det framgick i allt han skrev.
JAG BLIR EN TUFF MOTSTÅNDARE
Det sista brevet var nyckeln. Det var undertecknat Rackstraw.
UPPLEVELSEN SOM ONKELN GAV MIG
Tom sa: "Han syftar ju på sin farbror."
Och jag svarade: "Det är Onkel Sam han syftar på."
Jag läste det två gånger och sa: "Det är Rackstraws modus operandi.
Det där är D.B. Cooper."
I den sista raden:
"Hälsa snuten att D.B. Cooper inte är mitt riktiga namn."
Jag undrade om hela hans namn ingick i den.
Och jag räknade den meningen till 269.
Robert W. Rackstraw hade skrivit ner allt.
Jag sa: "Han var löjtnant, va?" "Ja. Förkortat 'LT'."
Och så "jag är".
Bokstävernas siffervärde…
…är lika med:
269.
Han inkluderade alltså sitt namn.
Det var en aha-upplevelse.
När man tror att det finns ett hemligt meddelande,
så är möjligheterna oändliga.
Man kan få pappren att säga vad man vill. Det är ett slags konfirmeringsbias.
Enligt mig är breven på inget sätt
ett bevis på att Rackstraw var Cooper.
Jag kom fram till att "I am SpongeBob SquarePants"
uppgår till den magiska summan.
Men det betyder nog inte att D.B. Cooper var Svampbob Fyrkant.
SVAMPBOB FYRKANT NICKELODEON, 2003
Visst, man kan få fram Svampbob Fyrkant också,
men är det relevant?
Är det idiotsäkert? Nej, det skulle jag inte säga.
Man kan göra sina egna tolkningar,
men så här kommunicerar Rackstraw.
Det är ett kodspråk som ska tolkas.
Utifrån vad jag vet om hur han skriver och om honom,
så knäckte jag de här koderna.
Genom tolkningar.
Att missta en ideal koppling för en riktig.
Det är farligt när man gör en vetenskaplig utredning.
Man tittar inte på fakta,
man hämtar information från sig själv, och den bygger på förutfattade meningar.
Vi tror att koden knäcktes på rätt sätt
och att den faktiskt beskriver vad Rackstraw själv har uppgett.
Rackstraws namn har krypterats
med en kod som användes redan under första världskriget.
Tolkningen gjordes av en person som har knäckt NSA:s kod tre gånger.
Han var även Rackstraws överstelöjtnant.
Han tittade på koderna och sa: "De är äkta."
Jag tänker inte säga emot en 100 år gammal bok om kodning,
en överstelöjtnant eller en person som knäckt NSA:s koder.
Om de menar att koderna stämmer, så gör de det.
Är det Rackstraw? Ja, det är det.
Det är bekräftat, men stanna där. Betrakta honom som kaparen, men inte mer.
Vi snackar om CIA. Kom igen!
Om han var inblandad i annat? Ja.
Men jag får inte uttala mig om det.
Hur besviken blir man om man inte kan bevisa sin sak
eller få ett erkännande för den?
Man måste ha en viss personlighet för att orka fortsätta.
HEMLIG PLATS
Vi är här idag på grund av Russ och Kristy.
De har ny information om rånbytet och fallskärmen.
Kristy och Russ kontaktade oss efter den första dokumentären.
De heter Cooper i efternamn men de är inte släktingar.
Och Kristy sa till oss: "Min man och jag har kartlagt flyktvägen.
Vi vet också var fallskärmen grävdes ner." Jaså?
När jag fick höra vad han visste, sa jag: "Vi måste berätta vad vi vet."
Det här sades vid ett bord på ett flygfält.
Källan, Russ Cooper, satt vid bordet och hörde historien.
Det var Wally som berättade.
Han är en av fyra som var inblandade i Coopers flykt.
Wally berättade att Cooper, efter kapningen,
hade landat cirka 400 meter från flygfältet Goheen.
Tre män väntade där på honom.
De klev ombord ett mindre flygplan med 50 000 dollar och bomben.
De flög över Vancouver Lake, där de dumpade pengarna och bomben.
De ville att man skulle tro att han hade drunknat i sjön.
Cooper bytte sedan om och bytte plan på Scappooses flygfält.
Där flögs han till Portland International Airport
och klev ombord ett flyg till Las Vegas.
Resterande 150 000 dollar och fallskärmen
kördes med bil till en annan plats.
När Wally beskrev platsen, kände jag igen den direkt.
Vi var 13 personer som åkte upp dit några gånger.
Vi är här för att besvara de frågor som många har försökt finna svaret på.
-Vad tror du hittills? -Vi ska nog hitta den.
Om det finns ett spänne eller liknande inom ett par decimeter, så ger den utslag.
-Titta vad hon hittade. -Oj! Vad är det?
-Det vet vi inte. -Tyg.
-Det ser ut som nylon. -En säck.
Kanske en potatissäck.
Det kan vara många olika saker, även en fallskärm.
Den låg här.
-På ytan? -Ja.
Vi fortsätter att leta här.
Vi får se om vi hittar mer.
-Så ja. -Där har vi nåt.
Det är ett slags rör.
Men inte en del av en fallskärm.
-Ett rör. -Ni behåller det, va?
-Ja, definitivt. -Och ser vad det kan vara.
Det kan vara en del av själva fodralet.
Det är svårt att avgöra.
Det kan vara en sele.
Jag tror att vi är på rätt plats.
Det är svårt att hitta nylon med en metalldetektor.
Mer än så säger jag inte.
-Men vi har kanske gjort det. -Ja, kanske.
Vi hittade vad vi trodde var en del av fallskärmen.
En rem, som vi tog med till FBI.
Vi fick ett tips om var fallskärmen kunde vara.
Vi hittade den där och överlämnade fem fynd till FBI.
Sen hörde de aldrig av sig igen.
Ibland gick Tom i den där fällan
då man bara ser en sak ifall man redan tror på den.
De hittade en rem av nylon,
och de påstod att den var ett bevis på att fallskärmen hade grävts ner där.
Va? Ett steg i taget.
Sånt där stör jag mig på.
Platsen var ett avverkningsområde där mycket arbete hade skett under åren.
Jag är inte säker på att det konstaterades att det faktiskt var en fallskärm.
Jag tror inte det.
Det kanske visade sig vara ingenting, eller kanske… Tja, vem vet?
Men jag vågar påstå, jag kan satsa pengar på,
att FBI aldrig rörde den där fallskärmen.
De är inte intresserade av att lösa fallet med D.B. Cooper.
Inte ett dugg.
Detta fall är bland det mest intressanta som jag har jobbat med inom FBI.
För det tar aldrig slut.
Det har gått 50 år. Vi vet fortfarande inte vem Cooper var.
Det finns många misstänkta.
Nya misstänkta dyker upp, andra försvinner.
Men det finns ingen direkt koppling till nån av dem.
Nu när vi firar 50-årsjubileet av fallet,
vet jag inte med säkerhet vem Dan Cooper är eller var.
Det kan nog ingen göra. Den som gör det är ansvarslös.
Däremot vet jag mycket mer om vem han är och var
än vad jag gjorde förut.
COOPER – BOEING-ANSTÄLLD?
Varje år får vi veta lite mer genom ny information.
Nya spår analyseras på nya sätt.
Jag är inte inne på en viss person just nu,
men min kompass pekar åt ett visst håll.
Och det hållet är norrut – mot Kanada.
Det finns så många spår i Kanada som aldrig har utretts helt och hållet.
FBI utredde aldrig innebörden av Dan Cooper på riktigt.
Dan Cooper var namnet på en tecknad fransk seriefigur
som hoppade fallskärm från flygplan.
Det FBI säger tror människor på,
men FBI består av mänskliga agenter,
och det är privatspanarna som på sistone har gjort störst framsteg.
Drivna människor som har följt upp spåren,
som har hittat franska serietidningar och som har googlat fram sanningen.
KANADAS FLYGVAPEN
Jag skulle åka norrut.
Jag skulle inte slösa tid i USA. Jag skulle åka direkt till Kanada.
Undertexter: Viktor Hessel