Spänn fast säkerhetsbältet ordentligt…
Det är häpnadsväckande
så här 50 år senare att det finns de som fortfarande letar efter Cooper.
Om man kollar på nätet, så ser man att Cooper-fantasterna
har massor av olika teorier och misstänkta gärningsmän än idag.
Det är en 50 år gammal och legendarisk historia.
Och ingen vet vad som hände. Det är som en farsot.
Människor har en drivkraft som aldrig tar slut,
trots att det saknas information.
Alla har följt historien under åren.
Nu slänger FBI in handduken.
Det finns definitivt många mysterier. Det här är ett exempel på ett sådant.
Det görs fortfarande nytt innehåll om Cooper 50 år senare.
När man har sugits in, kommer man inte ut.
Det finns inget tillfredsställande slut. Man får inget veta.
Vi vet bara vad som hände på planet, men varken nåt före eller efter.
Det är nog det som gör att många fortsätter jakten.
Vem vet när en ny pusselbit skulle kunna dyka upp?
DEL 4 COOPERLAND
COOPERMÄSSAN
Hej och välkomna till CooperCon.
Jag har anordnat CooperCon årligen från 2018 och framåt.
D.B. Cooper är oerhört omtalad i nordvästra USA.
Han är med i Storfots och ufons klubb.
Så det var kul att skapa en festival av det.
Vill du checka in? Det är bara att komma fram.
På CooperCon samlas hela gänget.
Jag är den som äger Northwest Escape Experience
– ett D.B. Cooper-escape room.
Jag hittade hit från Wikipedia-sidan.
Jag är historiker och har följt Cooper-fallet
sen jag var grabb.
Mamma väntade på ett flygplan för att träffa min blivande pappa
när kapningen ägde rum och flyget försenades.
Han stoppade nästan min existens.
Det är speciellt att vara här personligen,
att få stänga datorlocket och prata med människor öga mot öga.
Det som gör dem till en familj är att alla lider av samma sjukdom:
oförmågan att lösa fallet.
Självaste borgmästaren av Cooperville är här,
chefredaktören för The Mountain News.
Han får sällskap av mässans stilige arrangör.
Mina goda vänner Bruce Smith och Eric Ulis.
Var han bara en person som ville få tag i pengar,
eller var syftet nåt annat?
Här får man chansen att prata med personer som levde på den tiden.
Jag känner igen celebriteterna här. Och när jag ser dem, så…
Bill Mitchell är här.
Han satt i närheten av D.B. Cooper på planet för 50 år sen.
Om jag skulle vara den som utsågs att identifiera D.B. Cooper,
kan han lika gärna vara här.
Det pågår diskussioner kring bisarra detaljer
som bara de med ett intresse för fallet bryr sig om.
När vi får tag i fimparna,
undersöker vi dem med ett elektronmikroskop.
Detta är mitt personliga elektronmikroskop av årsmodell -85.
Det är inte många i det här landet som äger ett eget sådant.
I det avseendet sticker jag ut.
-Det är en nördig familj. -Ja.
Under de senaste 50 åren har 40 böcker skrivits i ämnet.
Men fallet har inte lösts.
Robert Rackstraw är nog en av de jag misstänker mest.
Jag misstänker Barbara mest.
William J. Smith, men det finns fler kandidater.
Lynn Doyle Cooper är min farbror,
och han är den enda som FBI inte har uteslutit som misstänkt.
Blir jag korsfäst om jag säger att Loki är den jag tror på?
Jag hatar att spoila, men D.B. Cooper är för fan död.
Om han lever så är han 95 år gammal.
Men han var rökare. Han är död.
Vi pratar mer om det de närmaste dagarna…
Fallet inbegriper så mycket mer än vad man tror.
Coopers strömvirvel finns på riktigt.
Känner du till serietidningsteorin?
-Om jag gör! -Berätta.
Jag är superintresserad av den och Dan Cooper.
Dan Cooper är en seriefigur som var testpilot för Kanadas flygvapen.
Han var jämt ute på äventyr och hoppade mycket fallskärm.
När man läser de tidningarna,
kan man tro att D.B. Cooper är den seriefiguren i verkligheten.
The Adventures of Dan Cooper skapades av Albert Weinberg.
Han var en belgisk konstnär som jobbade under Hergé,
som skapade Tintin.
Den skrevs på franska
och var populär i Belgien, Frankrike och Kanada på 60- och 70-talet.
Den var inte känd på engelsktalande platser.
I serietidningen återfinns många detaljer förutom själva flygplanskapningen.
En flygbiljett utfärdad i Coopers namn.
En Boeing 727.
Kapningar som utgick från Seattle.
Dessutom var klädseln liknande:
en svart slips, en mörk kostym och en portfölj.
ANVÄNDES 24 NOVEMBER 1971
När kapningen ägde rum,
pågick en revolt i det franskspråkiga Kanada.
Det viktigaste är att upprätthålla ordningen.
Oavsett hur långt man behöver gå.
I det sammanhanget var Dan Cooper en hjälte.
Dan Cooper var en av oss. Han var kanadensare.
På 60- och 70-talet var flygtrafiken enorm.
Seriefiguren flög det nyaste jetflygplanet
och presenterade olika typer av flygplan för läsarna.
För kanadensiska och franskspråkiga barn blev han piloten som alla såg upp till.
Vem ville inte flyga flygplan som barn? Vi ville alla bli stridspiloter då.
Det började inte med Tom Cruise och Top Gun.
Jag känner ett behov…
-Ett behov av fart. -Ett behov av fart.
Jag läste den som tonåring
och fascinerades av påhittigheten i berättelserna om Dan Cooper.
Man fick flyga till Jemen.
Man fick resa till djungeln i Colombia.
Man fick upptäcka Kanada.
Det var vackert.
Albert Weinberg gav ut 41 album, och det är väldigt många.
Ett album ansågs eventuellt ha en koppling,
med avseende på handlingen, till flygplanskapningen i fråga.
Den här är det.
Det som skedde i albumet påminde om hur D.B. Cooper lämnade planet.
Jag träffade Albert Weinberg på flygvapnets bas.
Albert besökte ofta baser i Kanada för att göra research.
Han besökte Kanada för första gången 1966. Då besökte han basen i Portage la Prairie.
Han behandlades som en stjärna.
Hans album hade nämligen underlättat rekryteringen.
Han kunde i princip röra sig fritt på basen.
Han tog många fotografier på byggnader, flygplan och människor.
Han sa: "Han ser ut som en stridspilot."
Och så ritade han av honom i serietidningarna.
När jag först bläddrade igenom serietidningen,
blev det uppenbart att det fanns en koppling
mellan den hjältemodiga piloten som hoppade fallskärm från flygplan
och älskade att flyga
och önskan hos en bitter man
om att göra en sak ordentligt i sitt liv.
Albert Weinberg berättade en sak för mig:
Bara några dagar efter kapningen,
ringde hans källor från Kanadas flygvapen och sa: "Han är en av oss.
Han är en av oss."
FBI KOPPLAR FLYGPLANSKAPNINGEN TILL KANADA
Albert Weinberg ville inte att hans figur skulle förknippas med en kapare.
Om en journalist ville ställa frågor om det, så sa han…
…alltid ifrån.
I den serietidningen är det Dan Cooper som är hjälten.
Försöker han som kapade planet att framföra ett budskap till oss?
Eller så hade kaparen ingen aning om
att en berömd kanadensisk stridspilot i en serietidning
hade samma namn som det som han valde.
Vem vet?
Om jag skulle råna ett tåg
under namnet Tony Hawk och fly därifrån på en skateboard,
skulle du då tro att jag valde det namnet av en slump? Inte jag!
Kopplingen är alldeles för uppenbar enligt mig.
Och så är den så pass kul att jag gärna vill att den stämmer.
På 50-talet var Kanadas flygvapen i sitt esse.
Men på 60-talet rustades det ner. Deras roll blev allt svagare.
År 1965 beslöt sig Kanadas flygvapen för att säga upp 500 piloter,
erfarna piloter, samt flygpersonal.
Och det fortsatte sedan på 70-talet.
Människor blev bittert uppsagda.
På den tiden fanns ingen hjälp att få för de som lämnade flygvapnet.
Det var upp till en själv vad man skulle göra.
Han kanske ville bli en Robin Hood av flygplanskapningar,
stjäla tusentals dollar och se det som sin pension.
Han kanske ville bli markpersonal eller tekniker inom militären.
Inte minst med tanke på vad man fann på hans slips.
Den gamla slipsen från JC Penney påstås vara täckt av bevis.
När planet landade i Reno,
hittade man en svart slips och en slipsklämma av pärlemor
som hade lämnats kvar på planet.
På en slips fastnar partiklar från alla platser man besöker.
Vi tog prover från slipsen och undersökte partiklarna.
Och den mest anmärkningsvärda var titan.
Då menar jag inte titan i vit färg. Det heter titandioxid och innehåller syre.
Det var ren titan och såg ut som en mikroskopisk bladfjäder
ungefär lika stor som en blodkropp.
Vi hittade också en annan titanpartikel med en bit rostfritt stål i sig.
År 1971 var de två partiklarna väldigt sällsynta.
Hur tusan har ren titan
och sällsynta jordartsmetaller hamnat på hans slips?
Det användes egentligen bara i två branscher på den tiden:
inom flyg- och rymdteknik och inom kemisk industri.
Då får man en uppfattning om vem D.B. Cooper var
och vilka kretsar han rörde sig i.
En annan intressant sak med titanet är att det var rent titan.
Det var ingen legering.
Rent titan används främst inom flyg- och rymdteknik,
så det pekar mot att han jobbade för Boeing.
Det fanns forsknings- och utvecklingsavdelningar på Boeing
som använde och experimenterade med rent titan.
Det har spekulerats mycket kring Boeing, men Canadair är också en kandidat.
De hade kunskap om titan
och använde det i två skolflygplan:
CT-133 Silver Star och CT-114 Tutor.
Därför kan vi dra slutsatsen
att om markpersonal arbetade med flygplan av den typen,
så kom man direkt i kontakt med titanet.
Det finns en chans att han träffade självaste mr Weinberg.
Han kan ha fattat tycke för serietidningen och valt att ta det namnet senare
när han kapade flygplanet i USA.
Det är en intressant hypotes.
På den tiden pratade man inte så mycket om villospår,
villfarelser och illusioner.
FBI har fått tag i
mikroskopiska bitar av titan från hans slips,
men förmodligen var det inte ens hans slips.
Han bär nog inte slips.
Det kanske var D.B. Coopers plan.
Det finns fortfarande gott om olösta frågor.
I inledningen av fallet med D.B. Cooper,
besökte FBI Kanadas flygvapen
för att de ville undersöka de kanadensiska baserna på plats.
Men det ville man inte under det kalla kriget.
Från 1959 fram till 70-talet
var relationen mellan Kanada och USA väldigt kylig.
Att bo bredvid er är som att sova med en elefant.
Oavsett hur vänligt eller lugnt djuret är, påverkas man av varje ryckning och knorr.
Man hade börjat att frångå ett gemensamt nordamerikanskt försvar,
som många kanadensare ansåg kontrollerades av amerikanerna.
Vi ville återfå vår självständighet.
Om FBI år 1971 hade frågat Kanadas styrkor
om de fick undersöka vissa individer som skulle ha kunnat utföra kapningen,
så är sannolikheten stor att kanadensarna hade svarat nej.
"Vi vägrar låta er bedriva undersökningar på kanadensisk mark
och ger er inte tillgång till våra militära handlingar."
Det är troligt att de båda staterna inte samarbetade i fallet med Dan Cooper."
Många ledtrådar som leder till Kanada har inte undersökts.
Vid kapningen bad D.B. Cooper om amerikansk valuta.
Varför göra det om man själv är amerikan?
Dan Cooper kan ha använt frasen:
"i säljbar amerikansk valuta",
för att engelska inte var hans modersmål,
och för att det var de orden han först kom att tänka på
i en pressad och stressad situation.
I morse slog tanken mig att jag aldrig har hört det uttrycket.
Det är inget franskt uttryck, det är dålig engelska.
Som icke-amerikan ville han vara säker på att han kunde växla pengarna.
Men det är bara så jag tänker.
Jag tänker så här:
Om man som fransk-kanadensare begår ett rån och är stressad,
så vill man vara säker på att få sedlar i låga valörer.
Därför skulle jag säga: "Jag vill ha säljbar amerikansk valuta."
Jag är inte helt säker på ordet "säljbar".
Cooper framför sina krav till flygbesättningen,
som sedan vidarebefordrar dem till flygledningen.
Så jag är inte helt säker.
Sa Cooper verkligen "säljbar"?
Eller dök det ordet upp senare i utvecklingen?
Men det är fullt möjligt att han var kanadensare.
Jag ser inte många bevis för de andra Cooper-teorierna.
Vi har alla olika perspektiv,
men vi är de enda som har bevis, och bevisen fortsätter att välla in.
Efter stämningsansökan konstaterade FBI att det finns 80 000 sidor som rör fallet,
och vi får 500 sidor varje månad.
Det kommer alltså att ta 12 år sammanlagt.
Jag lämnade därför in en begäran
om att de skulle prioritera handlingarna som angår Bob Rackstraw.
Vi vill ha hans handlingar först, men Rackstraw motsatte sig det.
Så han skickade in en svamlande text i vilken han påstod
att han inte är D.B. Cooper och att handlingarna inte ska lämnas ut.
Han inkluderade också en teckning på en hög skit.
BARA EN MASSA SKIT
Det var uppenbarligen inte bra för oss.
Domstolen dömde till vår nackdel.
DOMSTOL NEKAR COLBERTS BEGÄRAN
Jag är en envis jävel. Det skulle inte få stoppa oss.
Vi var fast beslutna om att det skulle ske.
Det var en komplicerad tidsperiod.
Men en sak kommer jag aldrig att glömma.
Jag har alltid gått upp tidigt. Jag sover bara fem timmar om dagen.
Medan jag jobbade med fallet,
tänkte jag dra ner på sömnen till fyra timmar om dagen.
Och en gång när jag satt framför datorn, så glömde jag hur ett tangentbord används.
Jag sa till min fru att jag inte vet hur man använder det.
Hon tog mig i handen och ledde mig till tv:n.
När jag satt där, vaknade hjärnan till liv igen.
Det tog sex timmar, vilket var obehagligt.
Men jag insåg då att jag hade nått min gräns.
Men vi tänkte inte ge upp.
En man som påstod att han var förra seklets mest ökände rymling,
och sedan ångrade sig, har dött.
Han heter Robert Rackstraw,
och än idag vet vi inte om han också var kaparen D.B. Cooper.
När han dog och tidningarna ringde, så sa jag:
"Jag respekterar vad han gjorde för sina barn."
Men jag ansåg fortfarande att han bröt mot lagen.
Det som var så fascinerande var att han på 70-talet
var en förbrytare och även en slags bedragare.
Han hamnade i fängelse för checkbedrägeri,
stöld av flygplan och innehav av sprängämnen.
CHECKAR UTAN TÄCKNING
Men sen släpps han fri och lever ett normalt liv.
Han tog sig samman.
Men det vet man inte om man inte gräver i arkiven.
Han ville leva ett vanligt liv i en båthamn som båtreparatör.
Det finns flera sidor av honom som person.
Han är jäkligt intressant.
Han var det och är det fortfarande.
Konsekvensen i alla de uttalanden som har gjorts om honom är otrolig.
Varje gång Bob reste bort,
tog han med sig sin svarta portfölj.
En dag såg jag den där portföljen igen, och då var den inte låst.
Jag öppnade den försiktigt.
Och i den fann jag en tupé.
HÅR ÄR INNE!
En tupé och en mustasch.
Bob brukade alltid ha mustasch.
Men ibland när han kom hem igen,
så hade han rakat av den.
Han hade tupé när han så önskade.
Men utklädd till nån annan? Det vet jag inte.
Bob var medlem i Playboy Club i LA, och han ville ta med oss dit.
Vi körde fram bakom en limousine i en liten hyrbil.
Det var säkert 100 pers i kön.
När vi gick upp, kom vi fram till dörrvakten.
Och vakten sa: "Den här vägen, mr Rackstraw."
En "bunny" väntade på oss.
Han hade alltså ringt klubben
och sagt att guvernör Reagans privata pilot skulle komma dit,
nämligen Bob Rackstraw, och bett dem att ta väl hand om honom.
Det gjorde de också.
Vi fick ett bord längst fram till showen, och han presenterades av konferenciern.
Han reste sig upp och vinkade. Han hade axelklaffar på kavajen.
Det var första gången jag fick uppleva hur Bob manipulerade människor.
STRIDSPILOT FÅR DISTINGUISHED FLYING CROSS
Rackstraw var briljant. Han var en extremt begåvad person.
Men han var också hänsynslös.
Han var inte särskilt empatisk.
Det var förstås sorgligt att han dog,
men då fick vi tillgång till alla FBI:s handlingar om honom.
PERSONEN KAN HANTERA VAPEN OCH SPRÄNGÄMNEN
Visst, tro inte att det var Rackstraw. "Här är handlingarna."
"Tack ska ni ha." "Ingen orsak."
RACKSTRAW KAN STÄMMA IN PÅ D.B. COOPER
Jag tror att Robert Rackstraw var D.B. Cooper.
Det finns vissa viktiga faktorer som tyder på att Rackstraw var Cooper.
Rackstraw var rätt person. Och ja, han dog.
Vissa saker lär aldrig komma fram,
men det finns åtminstone ett avslut.
D.B. COOPER? MISSTÄNKT DÖR, LEGENDEN LEVER VIDARE
Jag har aldrig tidigare sagt det som jag ska säga nu.
Enligt mig bevisar kalla fall-gruppens utredning
att Robert Rackstraw är D.B. Cooper, eller att han var det snarare.
Håller FBI med om det?
Det vet jag inte.
Det har funnits många agenter, även högt uppsatta, som håller med om det.
Men andra gör inte det.
Jag är inte helt säker,
men det är det bästa som har framkommit hittills.
Allting tyder på det.
Bland de som gräver i fallet med D.B. Cooper finns det tveklöst…
Det finns inget vi kan göra
för att övertyga dem om att deras teorier inte stämmer.
Och det är inte bra för sanningen.
Det var aldrig det som drev oss i kalla fall-gruppen.
Jag skulle gärna säga: "Vi försökte och hade fel.
Men vet ni vad? Vi bidrog, för nu kan vi utesluta Rackstraw.
Fokusera på de andra."
Men det blev aldrig så.
Det fanns aldrig några bevis som visade att Rackstraw inte var rätt person.
Varje bevis pekade snarare på att det faktiskt var just han.
Så var det varje steg på vägen.
Colbert har gjort ett riktigt bra jobb vad gäller att sammanställa uppgifter
och presentera dem i fallet med D.B. Cooper.
TOM COLBERTS HEMSIDA
Men efter att ha tittat på handlingarna,
tror jag inte att Robert var D.B. Cooper.
HON TRÄFFADE RACKSTRAW DAGLIGEN
Han utreddes av FBI och uteslöts som misstänkt.
Och om man tänker sig att Robert Rackstraw var D.B. Cooper,
så borde man frångå den uppfattningen och utreda andra människor istället.
Tom vill ha en bra story, och Rackstraw är just det.
Storyn är lättare att sälja in med ett känt namn som D.B. Cooper.
Det skriver man i rubriken,
och så presenterar man en historia om en bedragare.
Jag tror att Tom tror att han är D.B. Cooper.
Vad tror du?
Tom har gjort ett bra jobb,
men jag tänker inte riskera mitt anseende och påstå att Rackstraw var D.B. Cooper.
Tom ska ha beröm. Det ska han verkligen ha.
Han betalade mycket ur egen ficka.
Det är duktigt av honom att han har tagit sig så här långt.
Men han slåss mot väderkvarnar.
-Hur mycket pengar har allt kostat? -Nästan lika mycket som rånbytet.
Cooper stal 200 000 dollar.
Vi har spenderat lika mycket pengar på den här utredningen.
Och det var inte vår avsikt.
Vanligtvis pågår en utredning i två år.
Den här har pågått i tio år på grund av FBI
och att de inte ville samarbeta med oss.
För Tom stod mycket på spel.
Hans drivkraft är personliga skäl och en längtan efter rättvisa.
Men det finns en stor risk med det.
Och risken är att man snarare vill visa att man har rätt
än att ta reda på fakta om det som har hänt.
Det kan fördunkla ens omdöme.
Jim Forbes var en god vän.
Han var en av mina mentorer,
men när samarbetet med History Channel tog slut,
gick han över till andra sidan.
Jag tror inte att han är D.B. Cooper.
-Tror du verkligen inte det? -Nej.
När han ändrade sig, förvånade han hela gruppen.
Tyvärr har vi inte hörts av sen dess.
Det är tufft när mycket står på spel:
relationer, pengar och liv.
Fallet blir så snårigt.
Man vill så gärna lösa fallet, men också skydda sig själv från åtlöje.
Så är det i Cooperland.
Om det är Bob Rackstraw,
så borde han ställa sig på ett berg och ropa,
tills han dör: "Jag hade rätt. Och ni tvivlade på mig."
Jag har gått vidare från D.B. Cooper.
Just nu arbetar jag med Zodiac-mördaren.
Vi har också kartlagt
hur mördaren har rört sig och var Jimmy Hoffa befann sig.
Allt det har vi tagit reda på tack vare gruppen.
Mina 15 minuters berömmelse har varat i 50 år.
Jag tror att de flesta anser att de kan lösa fallet.
Man tror att man kan gå in på nätet
och googla sig fram till lösningen.
Det har skett så många rekonstruktioner och sånt i den stilen.
Har du själv blivit porträtterad i en dokumentär?
Vem vill du ska spela dig?
Svara George Clooney.
Min fru får svara på den frågan.
Det är ganska underhållande.
Jag får träffa folk.
Det är fascinerande att ses.
Men Cooper-fantasterna berättar ännu sina teorier till mig, vilket är knäppt.
Jag får bilder till mejlen: "Känner du igen den här mannen?"
Och det på grund av att en persons brors farbrors kusins brorsbarns pappa
på dödsbädden påstått att han var Cooper.
Det blir allt svårare med tiden.
Alla vittnen drabbas av minnesförluster. Man glömmer helt enkelt.
Alla bevis från brottsplatsen är definitivt borta vid det här laget.
Till och med Columbiaflodens strand har förändrats drastiskt.
Man kan därför inte återvända dit och förstå var man grävde.
Han hade pengarna när han hoppade.
Om han landade i floden, så kanske han tog sig upp.
Ju mer tiden går, desto svårare blir det.
När FBI meddelade att ärendet var nerlagt, trodde jag det knappt.
FBI skulle inte missa ett enkelt åtal, men de har tröttnat.
De får samtal varje dag som belastar agenterna.
Talespersoner måste uttala sig.
Men ärendet är egentligen inte nerlagt.
Åtalet är ännu giltigt, och en man är på fri fot.
Det är intressant att D.B. Cooper fortfarande är så allmänt förekommande
i så många olika populärkulturer.
Jag tror att det framförallt beror på
att han är en antihjälte, en outsider och individualist.
Det finns kopplingar mellan cowboyerna
och kioskromanerna på 1890-talet
till figurer som Don Draper och även Walter White i Breaking Bad.
En typiskt manlig rollfigur helt enkelt.
Cooper är ett sällsynt fall
som anspelar på en längtan som finns i den amerikanska själen.
Det romantiska med en kapning:
en person med en fallskärm som hoppar ut i det okända.
Jag hoppas att han inte hittas.
Folk frågar mig vem D.B. Cooper är, med tanke på mina efterforskningar.
Men jag vet inte.
När jag startade podcasten trodde jag att det var en av de misstänkta.
Nu när jag har läst böcker och diskuterat fallet med andra,
verkar jag veta mindre nu än vad jag gjorde i början.
Med tiden har det blivit ett ännu större mysterium.
Jag förstår inte varför han inte stoltserade med bedriften
eller skrev "Jag är D.B. Cooper" på en lapp.
Många andra har gjort det, men de är inte D.B. Cooper.
Den äkta varan hade hela livet på sig att fundera på hur han skulle gå ut med
att han är det geni som bara han vet att han är just nu.
Vi vet allting nu för tiden.
I en diskussion vet man svaret på två sekunder.
Men inte vad gäller Cooper.
Han tvingar oss att fortsätta söka efter ett svar.
I hemlighet tror jag att vi tycker om det.
Ju längre Cooper håller sig undan, desto längre lever vi i hans ställe.
Och legenden lever vidare.
Undertexter: Viktor Hessel