ŘECKO
-Mami, dáš si kávu? -To je ono, Mario.
-Ahoj. Jak je mámě? -Pohněte ramenem.
Ahoj, mami. To jsem já, Toula. Tvoje dcera.
Ne, moje dcera je mladá a krásná.
Běž dělat úkoly.
Všechno jsme s tvojí mámou probrali.
Mami, vzpomínáš, že jsme mluvili o Toulině cestě?
Probírala jsem to včera v noci s vaším otcem.
Já vím, že je mrtvý. Nejsem blázen.
Zdálo se mi o něm.
Jedeš do Řecka na sraz rodáků v otcově vesnici.
Přesně. A...
Protože jsi otci slíbila,
že dáš jeho deník nejlepším kamarádům.
-Jo! -Přesně.
-Máma si to pamatuje. -Vidíš? Je to tak.
Ráda jsem tě poznala.
Dělám si legraci.
Já vím...
Matky předstírají, že jsou v pořádku, aby si rodina nedělala starosti.
Pro mámu je totiž otázka cti o všechny se postarat.
Obzvlášť pro řecké ženy, které odrodí
a pak vstanou a jdou vařit rodinnou večeři.
A řecký muž tam zatím stojí a prohlašuje se za hlavu rodiny.
Co jsme přišli o otce, o hlavu rodiny,
už jsme rodinnou večeři neměli.
Připadáme si tak nějak rozklížení. Což je nám cizí,
protože normálně jsme jako přilepení k sobě.
Tak rodiny imigrantů přežívají.
Pracují společně, drží spolu,
PÁKISTÁNSKÁ RESTAURACE
vedou spolu restauraci.
TANČÍCÍ ZORBA
Dneska ale ne.
Jedu na dovolenou.
Jedeme do Řecka.
Jo.
To je Nick.
Toulo, máš tátův deník, viď?
Jdeme na to, tati. Skočil jsem se rozloučit s mámou.
-Kdo jede se mnou, Toulo? -Theia Voula a theia Frieda.
Dovolená bez dětí? Konečně budu mít čas pro sebe.
Udělám na tátovy kamarády dojem. Musím se dát do pucu.
Mami, potřebuju barvu na vlasy!
Musím do sprchy!
Kristepane.
Vidíte?
V Řecku jsme nikdy nebyli.
Táta se tam nikdy nevrátil. To je pro rodiče imigranty typické.
Všechno dají dětem, abychom se vypravili na cestu, kterou nepodnikli.
Není to správné.
Můj táta ale řekl, ať jedu na ten sraz, najdu jeho kamarády
a dám jim jeho deník.
Je to jeho příběh.
Táta mi taky řekl, ať si vezmu volno, protože začínám vypadat stará.
Takže...
Dovolená!
MOJE TLUSTÁ ŘECKÁ SVATBA 3
Vítejte na mezinárodním letišti v Chicagu.
-Tak jo. Paris! -Ahoj.
Super vlasy. Co zkoušky?
Možná bych měla zůstat doma.
Co?
-S Bennettem se uvidíš, až se vrátíme. -Ne, ne. To skončilo.
Takže Roscoe. Jasně. Aristoteles. Teta Voula to dojednala.
Jo, to taky nevyšlo.
Chtěla jsem se v létě učit.
Vykašli se na zkoušky. Bereš si toho moc.
Je to Řecko. Kvůli dědovi!
Řekni nějaké slovo a já ti dokážu, že má řecký původ.
„Nachos.“
Co?
-Přišla se rozloučit rodina. Jo. -Celá?
Tady píšou „maximum 20 osob“.
To znamená šest Řeků. Zatáhněte břicho.
Jo.
-Proboha. -Svačina.
-Jsi nezaměstnaný, nemáš na to. -Na penzi.
Řekové chodí do penze týden po smrti.
To je dobrý.
To je co?
-Co v restauraci? -Směny pokryjí děti.
-Objednala jsem maso. -A já ryby.
-Postarejte se o mámu. -Jistě.
-Jste skvělí příbuzní. -Já jo.
Už musíme!
Mějte se!
Let 204 do Athén.
To jsou v tomhle letadle všichni Řekové z Chicaga?
Všichni, co letí domů, si sednou.
Velký rodinný výlet.
Jsem teta Voula. Já to tu vedu. Hlaste se u mě.
Co...
Našla jsem svoje plavky z roku 1972.
MARK DECARLO PALUBNÍ PRŮVODČÍ
-Kdo si dá souvlaki? -Kdo si dá souvlaki?
Domácí. Moje vlastní.
Vzkaz pro Souvlaki.
Je v tomto letadle někdo jménem Souvlaki?
Tohle oko tě ochrání.
-Teto, já na to řecké vúdú nevěřím. -A proto jsi pořád single.
-Jsme příbuzní s Alexandrem Velikým. -Já taky.
Jasně.
Počkat, kam jdeš? Sedíš vzadu, ne?
Chceme se pobavit.
Já jsem vtipný.
Kdy? To je jedno, Iane. Já zkusím spát.
To velké tlačítko.
Dámy a pánové, hovoří k vám kapitán.
Posaďte se prosím na svá místa a zapněte si bezpečnostní pásy.
Za okamžik odlétáme.
Prima. Můj asistent je tady.
-Rodinné dokumenty. -Rodina.
Ahoj.
Paris.
Aristotele, co...
-Netušil jsem, že tu budeš. -...tu děláš?
Tvoje teta si mě na cestu najala. Nevěděl jsem, že tu budeš.
Ano, znají se.
Taková náhoda.
Takový milý řecký hoch.
Měli úžasné rande. Pak už se neozvala.
Nemůže tahle rodina respektovat moje soukromí?
-Nemám žádný prostor. -Dostaneš prostor. Jako bych tu nebyl.
-Můžeme se vyměnit? -Ne. Sedni si.
Udobřete se.
To je Aristoteles. Musím se s Paris vyměnit.
Musím...
Nech to na nich.
-S Paris se něco děje. -Nic nám do toho není.
Jsme každý jiný.
Musíte si sednout, jinak do Řecka neodletíme.
Sedněte si.
Jo.
Vítejte v Athénách.
Řecký krém na opalování.
Páni.
Proč jsme to neudělali už dávno?
Ti, kdo mě neznají... Jsem Aristoteles. Půjčovna aut je tam.
-Podle mě tamhle. -Moc chytrý.
-Máme mapu. -Tudy.
-Prý musíme jít nahoru. -Jste tady!
Vy jste Portokalosovi.
Poslala jsem vám pozvánku. Jsem starostka vesnice vašeho otce.
Vítejte na srazu rodáků.
Jsme příbuzní.
Dědeček vašeho dědečka měl dvojče
a vzal si sestru švagrové mojí praprababičky.
-Sestřenka! -Sestřenka!
Příbuzní!
Já jsem Victory.
Teta Voula. Mě budeš mít ráda.
Frappé. Řecká ledová káva.
Děkuju. Máš ji i bez kofeinu?
Sopa. Teď jsi v Řecku.
Zkusím to.
No páni.
-Co je „sopa“? -Něco jako „ale jdi“.
Znamená to „sklapni“.
Auto mám tamhle.
-Pojď. -Sedím vepředu.
-Ne! -To zvládnu.
-Pojď. Pojďte. -Jo.
-Nevadí ti, že je tu Aristoteles? -Nech mě žít.
-Sestřenko. Budeš řídit. -Jo.
-Nikdy jsem v Řecku nebyla. -Budu navigovat.
Vypadáš dobře, mori.
Victory!
Kolik lidí na tom setkání bude?
Teď potřebujeme hudbu.
Tuhle miluju. Jednička. Nejlepší.
Všichni zpívat.
Toulo, rovně.
Athény.
Můžeme se tu zastavit?
Ne.
Toulo, doleva.
-Starověký Parthenón. Ne. -Stavíme se tam dneska?
Páni.
Olympijský stadion.
-Můžeme... -Ne.
Odtud pojedeme kousek lodí na ostrov.
-Je odsud ten ostrov vidět? -Ne.
Nezpomaluj, ať stihneme loď.
To je pláž?
Můžeme se vykoupat?
Jo.
Jdeme se koupat!
-Musíme jet do vesnice. -Sopa.
Tak rychle, ať nezmeškáme loď.
Fajn.
Rychle, Toulo.
Jako bychom se vrátili v čase.
Moje dcera je dvakrát rozvedená.
Můj syn je gay.
Prima.
Alternativní životní styl chápu.
Líbí se mi tvůj styl.
Nosíš ráda klučičí, nebo holčičí šaty?
Obojí a nic z toho. A ty?
Záleží, jaký je den.
Líbíš se mi.
To všem.
Celý život mám v kyčli kost.
Trčí ven jako párátko v olivě.
Sáhni si.
Olivové háje!
Olivy sklízejí lidé z mnoha zemí.
A lidé z naší vesnice tam pracují taky,
protože naše olivové háje nemají vodu.
Já mám ale plán, jak je přivézt zpátky.
Jo.
Já totiž naši vesnici miluju.
Miluju Řecko. Jednička. Nejlepší.
Jsme tady. Vesnice mého otce.
Všichni ven!
STAROSTKA
-Musíme se vyfotit pro mámu. -Jo.
-Správně. -Můžeme?
-Teto Friedo, držím ti krk. -Tahej... Nahoru.
-To je ono. -Mám to.
Uvolněte rty.
„Nechci se fotit.“
A teď foukejte.
Odfoukněte to.
Sluší vám to. Úžasné.
Jednička. Nejlepší.
-Pošlu to mámě. -Jdu si odpočinout.
Victory?
Kde je Victory?
Každá vesnička má tajné uličky,
jako bludiště,
kvůli staletím invazí a válek.
Pojďte za mnou.
Tady nahoru.
Tudy.
Pojďte.
Ne, tudy.
Tak jo.
Kde jsou všichni?
Možná že v práci.
Ne.
Něco je špatně.
Ježíši!
Kdo jste?
Odpusťte, vážená paní.
Co tu chcete?!
Přijeli jsme na sraz.
Jsme z Ameriky. Portokalosovi.
Portokalosovi?
Ty jsi dcera Constantina Portokalose?
Ano.
Co říkala?
„Chybělo málo, a byla jsem tvoje matka.“
Netušila jsem, že vesnice mého pappou je tak hezká.
Nemluv o tom.
To nosí smůlu.
Žádná restaurace ani hotel nejsou otevřené.
Půjdeme tam, kde jsme s tvojí mámou vyrostly. Mykonos je zábavný.
Můžeme jet na Mykonos?
Jsme tu kvůli srazu.
Jde se pít?
-Jak starý je asi ten strom? -Počkej.
Devadesát osm let a sedm měsíců.
Výška k hrudníku 2,11 vynásobeno průměrem.
-Dendrochronologie. -Řecké slovo.
Táta o tomhle náměstí vyprávěl.
Hrával si tu s nejlepšími kamarády.
Thanasis, Dimos a George.
Tvůj dědeček mluvil o prameni,
který tekl z hor.
-Ženy sem chodily se džbány. -Viděli jsme jen jednu ženu.
-Koho? -Byla naštvaná.
Kdo je naštvaný?
Kristepane, kde se tu vzala?
Ahoj, Konstantine.
Ráda tě zase vidím.
Zdravím. Já jsem ale Nikos Portokalos.
Jsem Konstantinův syn. Náš otec vloni zemřel.
Víte, který dům byl jeho?
Už není. Oheň.
Pojďte.
Pojďte za mnou touhle tmavou uličkou.
Tak teď už nikdo naše těla nenajde.
Já jsem Alexandra.
Dělám polívku.
A tady to skončí.
Vezměte si vejce.
Židle. Misky.
Těmhle nikdo nedává jíst.
Jezte! Jezte!
Proto nemá prsa a on žádný kolo.
-Fajn. Ne, ne. -Dobře, děkujeme. To je dobré.
Děkujeme.
Za co tě má manžel chytnout?
Každý potřebuje špíčky.
Cítím jídlo.
-Nemluv o tom. To nosí smůlu. -Panebože...
-Dobrý den. -Moje pomocnice, Qamar.
-Bydlí tu se mnou. -Ahoj.
-Je jako moje dcera.
Sirotek ze Sýrie.
Pozdravte. Nejsme xenofobní.
-Řecké slovo. -My víme. Jsme Řekové.
-Ahoj. -Ahoj.
-Kamarádka. Ahoj. -Ahoj.
Studuješ filozofii.
-Kterou vymysleli Řekové. -My víme.
-Jo. A ty? -Studuju chemii.
-Přines chleba. -To je prima.
-Něco mám. Snad se ti bude líbit. -To pálí!
Nikdy jsi nesahal do ohně?
-To je krásné. -V naší kultuře si dáváme dárky.
-Odkud to máte? -Od starostky.
„Sraz rodáků.”
-Kdo? -Victory.
Volil ji jediný člověk. Victory.
Takže je Victory starostka.
Vítězství je vítězství.
-Cos to udělala? -To je plán na obnovu vesnice.
Všechny, kdo se před lety odstěhovali,
jsem pozvala na sraz.
Vzpomenou, jak je tu krásně,
a vrátí se zpátky
a vesnice bude zase slavná.
Vidíš? Jsem dobrá starostka.
-Kolik lidí tady žije? -Hodně.
-Šest. -Šest je hodně.
-Kdo na ten sraz přijel? -Vy.
-A? -Vy.
Počkat... Přijeli jsme sem něco moc důležitého předat tchánovým přátelům.
-A teď říkáš, že tu nikdo není? -Tati!
To není katastrofa. Je to úžasné.
Žádný strach.
Byl to dlouhý den.
-Zavolám nám taxík. -Taxikář jsem tady taky já.
-Ale ne. -Budete spát v největším domě ve vsi.
-Teď tam nikdo nebydlí. -Ne, půjdeme do hotelu.
Jestli nás chcete urazit...
Rádi zůstaneme.
Není tu wi-fi.
-Schody jsou rozbité. -Nejsou tu další pokoje.
Všichni v jedné místnosti, tak vyrostl náš táta.
Jo.
Bude to prima.
Rodinná přespávačka.
Udělám vám masku z řeckého jogurtu.
-I klystýr. -Ne, díky.
-Ovocný, nebo bílý, teto? -Vždycky ovocný.
-Dát jí prostor není „snažit se víc“. -Nejsem úchyl.
-A taky není na šprty. -Šprti vyhrávají, Aristotele.
Tys byl šprt?
Ne.
Ženy chtějí, abychom je slyšeli. A my je posloucháme,
protože nás můžou tolik naučit.
Jenže pak se oženíme a ony nás chtějí uškrtit ve spaní.
-Dokázali jsme to! -Hoří!
Zvládli jsme to.
-Je to tu krásné. -To je ono.
A je to.
Teto, zapálili jsme v krbu.
-Je to tak. -Bravo, Niko, Aristotele. Pašáci.
Ale nechlubte se. To nosí smůlu.
„Nekřížit nohy v kostele. To nosí smůlu.“
„Nedávej prázdnou peněženku. To nosí smůlu.“
Nedělej si legraci z tet. To nosí smůlu.
Iane.
-Iane! -Co je?
Byl tam muž.
Stál přímo tamhle. Muž.
Jak vypadal?
Neviděla jsem ho moc. Fešák. Měl pronikavé oči.
-Fešák? -Jo. Tamhle.
Hej...
Máte mít sex o Velikonocích jako všichni.
Krása. Není někomu zima?
Ne, tak nemusíš křičet.
-To byla novinka. -Už jsem křičel.
Sopa.
Představovali jsme si to jinak, ale jsme v Řecku.
Jo. Je to dobrý.
-Tak asi půjdeme spát. -Mně se nechce.
Protože jsi vypila asi deset frappé.
Jsem v pohodě.
-Tak jo. -Jasně.
Dobrou.
OZNÁMENÍ O NEUSPOKOJIVÉM STUDIJNÍM PROSPĚCHU
Jdeme do nejlepšího tanečního klubu.
-Je to blízko? -Ne.
-Potřebujeme se napít. -Vítejte.
-Tady. -Ahoj.
Christos je přítel Qamary.
Jeho otec ale chce, aby si vzal Řekyni.
Tak je to tajné.
Tajemství jsou ztráta času.
V tomhle životě říkejte otevřeně, co chcete.
Já chci tancovat.
Takže...
Ne, ne.
Ne...
Moc ho neznám.
Budete spolu.
Co?
Do té doby si užívej tanec.
A ty můžeš tančit se mnou.
Jasně.
-Ahoj. -Ahoj.
Jo...
No...
-Tohle je divný. -Promiň, já...
Ne, já se omlouvám.
-Byl to těžký rok. -Nemusíš nic vysvětlovat.
Vůbec. Můžeme si jen užít dovolenou.
V zapomenuté řecké vesnici obývané duchy a zlobou.
Jdeme na to.
Tak jo...
Co to... Co se děje?
-Počkat... -Co je to?
Kšá!
Myslela jsem, že můj muž vstal z mrtvých.
Hej!
Něčí auto mě včera vzbudilo!
Už je pryč?
Skvělé zprávy.
Kamarádův dědeček dostal pozvánku na sraz.
Je mrtvý.
Tátovi nejlepší přátelé. Thanasis, Dimos a George.
-Ty znám. -Bydlí tady?
Ne.
-Jak je najdeme? -Přijedou na sraz.
-Řekli ti, že přijedou? -Ne.
Aristotele. Nákup.
Jak to šlo?
Podívej.
Kde se tu vzala?
Tašky a boty!
Je to velké město.
Budu nakupovat, dokud nepadnu.
Čerstvé melouny.
Podívejte.
To je ono. Tudy.
Sem.
Snad někdo bude znát tátovy přátele.
Takže mi nabízíte nejlepší sýr a největší fazole?
Samozřejmě.
Děkuju.
Nakupujeme od nich, oni dávají.
Děkuju.
Dobře.
Nevíte, kam se ti muži odstěhovali?
-Z vesnice Vrisi. -Ne.
-Pijte! -Dobře!
Teto, v noci jsem nespala a přes den nemůžu takhle pít.
Žádný strach. Dáma nikdy není opilá. Na zdraví!
Znáte ty muže? Kam se odstěhovali?
Pijte!
Proč ne?
Pijte!
-Chceš čerstvý sýr? -Jasně.
-Je tady sprcha? -Tamhle.
Neteče teplá.
To nevadí.
Victory, ozvali se tátovi kamarádi?
Jako starostka slibuju, že jste sem nepřijeli nadarmo. Brzo přijedou.
Kde je zdejší nejstarší strom? Je to ten v olivovém háji?
-Zeptej se Alexandry. -Ne.
-To je paráda, co? -Jo, to je.
A mimochodem, tamhle je sprcha.
Díky.
Vyber, kterou si dáme k večeři.
Díky. Já jsem vegetarián.
Ne.
Kudy se jde k moři?
Děkuju.
Teto...
To je památník?
Ano. Tolik válek...
Táta o těchhle věcech nikdy nemluvil.
Všechny ty roky ho posílily.
Ničeho se nebál.
Jo.
Takoví jsou Řekové.
-Schovej se. -Bože.
Posuň se.
Poptám se.
-Pijte! -Žádný strach, dáma se neopije.
Mámu jsem viděla pít jenom mešní víno.
Měly žízeň.
Snědla jsem mouchu!
Paris. To je dobrý.
Tady je máme!
Victory! Rozdej to.
-Děkuju. -Alexandro, to je pro tebe.
-To je pro tebe. -Ahoj!
-Ahoj. -Zase jsem toho muže viděla.
-Jakého muže? Ty jsi pila? -Jo. Toho fešáka, co tu byl v noci.
Dneska jsem ho viděla.
Bylo to divné. Tak mě napadlo, nechceš se jít líbat do kurníku?
Co?
Potřebuju cukr na bougatsu.
Toulo. Tohle je rodinná večeře?
Je.
Prima.
Najdeš tátovy kamarády?
-Brzo. -Poslouchej mě. Toulo, musíš je najít.
-Jasný? Musíš je najít. -Jo.
Jsi dobrá kuchařka.
Já taky.
Možná lepší.
Tady.
Běž.
Měli bychom pozvat těch šest vesničanů.
Pozvu je.
Vařím já! Vemte si volný kalhoty!
Jo.
„Nechci se fotit.“ A teď to odfoukněte.
Sluší vám to! Úžasný!
Jedničky. Nejlepší.
Proč jsi ještě nic nepodniknul?
Rozhodli jsme se být přátelé.
Pro přátelství se rozhodneš, když zjistíš, že chodíš se sestřenicí.
Máme návštěvu.
-Jsi opilá. -Ty jsi opilý.
To je on.
-Ten muž z včerejší noci. -Jásas.
-Alexandřin syn. -Těší mě.
Zdravím.
Alexandřin syn. Záhada vyřešena.
Proč se na tebe dívá? Co to...
-Proč se usmíváš? -Neusmívám.
Usmíváš.
„Je to fešák.“ Tak jsi ho popsala.
-Vážně? -Jo.
Takže se nesmím dívat na fešáka, kterému se očividně líbím?
Jsem tvůj bratr.
Sopa.
-Bratr? -Ano.
-Takže se ti Toula nelíbí? -Nicku.
-Počkat. -Jak to?
Měla jsem vztah s tvým tátou, než opustil ves a vzal si tvou matku.
Tvůj otec nevěděl, že Peter je náš syn.
A to je můj syn Christos.
Zdravím.
Tak jo.
Opa!
-Šílený! -Páni.
Proboha...
Jo, rodina.
-Byla jsi na všechno sama. -Bylo to moje tajemství.
Tajemství jsou ztráta času.
Přípitek na život v pravdě.
Tak jo, Qamar a Christos spolu chodí.
Jo.
Co?
Nechtěli jsme, abys to zjistil takhle.
Nechci, abyste si o mně mysleli něco špatného.
Ale milujeme se.
Kdo si dá bougatsu?
-Já si kousek dám. -To je dobrý nápad.
Ano.
Ano. A nevíte, kde teď bydlí?
VÍTEJTE NA SRAZU VRISI GAIA
Ne, ne otec. Dědeček.
Ano. Řekněte mu o tom srazu.
„Vítejte na srazu.“ Bude to na konci týdne. Přijde někdo?
Všechno bude super.
Jako včera večer. Skvělý večírek.
Byla to katastrofa a můžeš za to ty s tím svým přípitkem.
Proto je se mnou zábava.
Co tvoje hlava?
Jako bych v ní měla permoníky.
Co si stříhá?
Co bys řekla?
Nahoře, nebo dole?
Proboha.
Peter je strašně naštvaný, že Qamar není Řekyně.
Taky nejsem Řek. A nebyl to problém.
Ne?
Další bratr. Jsem z toho vedle.
Jo, já taky. Jak ta jedle.
Jsem překvapená, ale nejsem.
Protože mě nic nepřekvapí.
To jsem nepochopila.
Toulo, řekneme mámě o Peterovi?
Ne.
Řekneš své sestře o synovi jejího manžela?
Friedo, znáš mě.
Promiň. Vím, že nejsi drbna.
Nejsem drbna. Jsem kecka.
Už jsem jí volala.
Toulo, telefon.
To je Athena.
-Ahoj! -Ahoj!
-My máme bratra? -Vaše máma je tady.
Řekli jsme jí o Peterovi.
Haló?
-Ahoj, mami. -Ahoj.
Takže
váš otec měl syna, o kterém nevěděl?
No,
bylo to už dávno.
V naší rodině je vždycky místo pro kousek lásky.
A řekněte Peterovi, že se na něho těším.
A pozdravujte jeho matku.
Určitě se jmenuje Alexandra.
Ano.
Váš otec totiž mluvil ze spaní.
O čem jsme to mluvili?
Haló? To jsem já, Nick. Tvůj syn.
Já vím.
Máme tě rádi, mami. To nic.
Milujeme tě.
-Tak jo. -Zatím.
Ahoj.
-To nic. -Jo.
Použila jsem tvůj recept.
Je tam málo sýra.
Páni, koukněte. Super!
Horký sýr!
Jednička.
Nejlepší.
Dáme je sem.
Oddělíme listí od oliv.
Co se stalo s tou kašnou? Proč vyschla?
Sesuv půdy zasypal pramen. Na mě se nedívej.
No tak!
Jo. Ne. Ne!
Přišli jsme o matku mého syna, ale je silný.
Je to chytrý kluk.
Má titul z udržitelného zemědělství.
Tahle země potřebuje mozky, jako je on.
A on místo toho chodí s xeni.
Xeni.
Dej si něco k jídlu, uleví se ti.
Víš, kde je tady nejstarší strom?
Můj táta...
Náš táta
mi o něm vyprávěl.
Říkal, že pod ním sedával a snil.
Víš, kde to je?
Ne.
-Zeptej se mé matky. -Ne.
Pořád máš v hlavě permoníky?
Jo.
-Pojď se mnou. Jdu za jedním mnichem. -Za mnichem?
Nemůžu.
Musím najít tátovy kamarády.
-Ahoj. -Ahoj.
Ahoj.
Omlouvám se za včerejšek.
Zapomněla jsem, že v alkoholu je alkohol.
Pro pořádek, nelíbila ses mi.
Jo... Chápu.
Tohle patřilo tátovi.
Když odešel do Ameriky, psal si deník.
Myslíš, že se ty pozvánky dostaly k dalším starým lidem,
kteří bydlí v jiných městech?
-Ne. Přestaň se snažit. -Budu hledat všude.
Díky, Toulo.
Za málo.
-Mějte se. -Ahoj.
Vidíš?
-Máš hodně dětí. -Jo, ale neposlouchají mě.
Ale nic si z toho nedělám.
Je třeba vědět, že strom, co se ohne, je silnější než ten, který se zlomí.
Myslím, že se říká „strom, který se neohne, vítr zlomí“.
Ne, podle mě je to „bezvětrný strom se ohne, aby se nezlomil“.
-Co je sakra bezvětrný strom? -Jak to myslíš?
Bezvětrný strom se nehýbe. Jako tvrdohlavý řecký otec.
To je špatná metafora. Povídej o svém synovi.
Snad se vám v Řecku líbí.
Je mi líto, ale řecky neumím.
Znám jen „efcharisto“.
Velmi dobře.
Dostali jsme spoustu věcí
a já bych je dal rád vám, jestli to nevadí.
Jistěže to nevadí.
„Dvakrát daný dar“ je řecká věc.
No vidíte.
Jestli Victoryin plán vyjde, lidé se vrátí do vesnice
a my budeme s Qamar vyvážet produkty z naší bio farmy do celého světa.
To je náš životní plán.
Jaký máš ty?
Doufám, že se zbavím spolubydlícího.
Bere mi ústní vodu a zubní nit,
takže je to dost otrava.
Paris? Řekni něco.
Uvědomila jsem si, že tu teď nechci být.
Jsem k ničemu.
Nedokážu splnit jedinou věc, kterou po mně táta chtěl.
Chtěl toho po tobě docela hodně.
Viď?
Každý den.
-Jo. -Bylo toho tolik.
Ale tohle je důležité. Slíbila jsem to.
Pojď sem. Byl to těžký rok, viď?
Oba naši tátové. Teď mám dalšího bratra.
Moje máma.
Je to těžké.
Říkám si, jak jí asi je?
Jestli se bojí.
A něco se děje s Paris.
-Ne... -Musíš...
Co to znamená?
Co? Tohle?
To je slovo „Syros“. Je tady ostrov. Kdes to vzal?
Od mého přítele mnicha. Asi je to seznam starých lidí, co odjeli.
A kam se odstěhovali.
Co?
Všechno tu je.
Thanasis, Dimos a George.
Ty jsi poklad!
Musím zavolat Nikki.
-Ahoj. -Ahoj.
Slyšela jsem, že máš fešáckého staršího bratra.
-Jak probíhá sraz? -Žádný není.
Všichni Gusovi přátelé se odstěhovali.
Thanasis Papagianopoulos odešel na Syros.
Dimos Ginakes odešel na Páros.
George Diacos odešel na Rhodos.
Nikki, ty jsi byla vloni na Syrosu, viď?
Jo, znám Syros a Páros.
-S Patrickem jsme byli na ostrovech. -Dobře.
Mohli byste pár lidí obvolat
a zeptat se, jestli by těm třem mužům někdo dal zprávu o tom srazu?
Jo, jasně. Znám tam tak osm devět lidí.
Jo, pustíme se s Angelem do toho.
Dobře.
Mějte se.
-Tys to dokázal. -Jo.
Let 235 do Athén.
Myslíš, že na ten sraz někdo přijede?
-Můžeme změnit letenky na později? -Ne, použili jsme na ně body.
Ahoj.
Tati, prosím tě...
Nemůžu mít trochu soukromí?
Pojď sem.
Koukni na ten výhled.
To je nádhera.
Táta tady vyrostl s tímhle
a žádným jídlem.
-Ale vybudoval skvělý život. Pracoval. -Hodně tvrdě.
Tak to nedělejme.
Nikdy jsme nebyli v Řecku.
Neměli jsme pořádnou dovolenou.
Měli bychom se bavit. Měli bychom mít dovolenou.
-Nech toho. -Užívejme si, dokud to jde.
Zkusím ještě jednou Nikki.
-Ahoj. -Ahoj! Našli jste tátovy kamarády?
Neboj.
Musím jít.
-Vítejte v Athénách. -Ahoj.
Sův, nebo komfortabl?
PŮJČOVNA AUT
Komfortábl.
Odjíždíme na ostrov Syros.
Přijíždíme na Syros.
Vyjíždějte zezadu.
-Zdravím. Loni jsme spolu pařili. -Nikki!
Pomůžeš nám najít muže jménem Thanasis Papagianopoulos?
Je mu asi 80 a přijel z města Vrisi.
-Najdeme ho. -Jo.
Vítejte na Párosu.
Vyjíždějte zadem.
Od Angela.
„Neboj, to zvládneme.“
To bude dobrý. Dáš ten deník tátovým přátelům.
Jo.
-S Paris něco je, ale vyřeší to sama. -Ne.
Thanasis?
Najdeme ho.
VÍTEJTE NA SRAZU RODÁKŮ
Ahoj. Připraveni na sobotní sraz?
Victory, nikdo nepřijede.
Přijedou. A bude oslava.
To je dobře, protože my se s Qamar bereme.
Cože?
To je úžasný!
Takže svatba bude v sobotu.
Sraz nebude?
Já nevím.
-Musím to říct své matce. -Ne.
V životě řecké matky jsou dvě emoce.
„Strašně tě miluju“
a „Proč mě nemáš tak rád jako já tebe?“
-Ahoj! -Kde se tady vzala?
Ty je necháš, aby se vzali? Je to uprchlice.
Trochu úcty, babi, je to imigrantka,
jako Ukrajinci, kterým ve městě dáváš jídlo. Jako děda v Americe.
Něco jsi své rodině tajil.
-Co je tu k smíchu? -No, naháníte hrůzu.
Já jen že jsme s Ianem taky kdysi rodičům něco tajili.
Stejně jako vy před vašimi.
Seknul jsem s prací pikolíka a dva týdny předstíral, že pracuju.
Kdysi jsem kouřila.
Proletěla jsem hned v prváku.
-Jsi vítěz. -Cože jsi?
Počkej, vyletělas?
-A to jsme tě dali na NYU! -Co se stalo?
Drželi jste ji zkrátka, tak pak najednou zvlčila.
To se stává.
Vy dva jste se taky v autě líbali jako utržení.
Teto Voulo.
My jsme se s Takim tak líbali, že mám doteď rozpraskaný obličej.
-Teto Voulo. -Sáhni mi na bradu.
Jo.
-Budu muset zavolat děkanovi. -Ne, vyřeším to sama.
Tak jako já.
Nepotřebuješ ke svatbě moje svolení.
Vezmeme se.
Máš moje svolení.
Teď jsme rodina.
Vypadáš jako Řekyně.
A ty jako Syřanka.
Všichni zpívat.
Musíme to nechat na ní.
To jsem ti říkal.
Vážně?
Bože...
Co jsi provedla?
Nechci podrobnosti.
Jen jeden detail.
Máme práci.
Christosi, tety, pojďte se mnou.
A Toulo, ty...
Mám dovolenou.
-Jo? -Jo! Do toho!
Ano, jděte na to, jako za mlada.
-Dobře, pak vám pomůžeme. -Chci vědět všechno.
Nádhera.
To je ono.
Thanasis Papagianopoulos?
Víte, kde jsou Dimos a George?
...měla bych to zvládnout.
Proč jsi na ty večírky chodila?
Protože jsem předtím na žádném nebyla.
Můžu se na něco zeptat?
Ahoj, Dimo, jak se máš?
Co to děláš, Nicku?
Nic.
To je ten nejstarší strom?
Jo.
Toula se teď vrátila. Nic jí neříkej, nebo mě zabije.
Nejspíš je proti mezinárodním zákonům přivézt sem tu urnu,
ale umíš zachovat tajemství?
Ne.
Petere.
Petere!
Toulo!
Slyšel jsem, že jsi zpátky. Hele.
Myslím, že bys to měla vědět.
Hej!
Co to děláš?
To nemůžu říct, zamítla bys to.
Teto Friedo.
Jak se sem dostal?
Nick.
Víš, co chce můj bratr udělat?
Nechci slyšet klepy.
To nejsou klepy. Je to fakt.
Když tvůj táta umřel, zeptal se mě tvůj bratr, jak ho pohřbít v Řecku.
Dobře.
Dám ti pod polštář tyhle koufeta, aby se ti zdálo o tom, koho si vezmeš.
Už žádné vúdú, jo?
A taky řečtí mladí můžou dělat jiné věci než se brát a rodit děti.
-Někteří můžou. -A já to respektuju.
Co budeš dělat s tou školou?
-Můžeme se o tom nebavit? -Ne. Tak to neděláme.
Křičíme a ječíme.
Společně najdeme řešení
přes výhrůžky a pocit viny.
Myslím, že jsme neječely dost.
Věřte mi, že hůř už se cítit nemůžu.
To není jídlo.
Pojď.
Upekla jsem kozu.
Všichni poslouchejte tetu Friedu.
No tak, musíme tím pohnout.
Přineste sem ten provaz.
Dobře, to bude fungovat. Můžeme!
Táhněte!
-Kde je ta urna? -Schovaná.
To zvládneme. Musíme uvolnit ty kameny.
Táhnout!
Táhněte!
Utíkejte!
Jo! Jo!
Teď jsme na tu svatbu připravení.
Počkat, neměli bychom to sundat?
Sopa.
To je syrský dabke.
Všichni...
Poslouchejte všichni. Pojďme najít ženicha.
A vy jděte s Aristotelem a Paris najít nevěstu.
Do toho!
Victory! Hej!
Sluší ti to, mori.
Přijeli jsme na sraz!
-Kdo je to? -Žili tady.
Přijeli na sraz.
Dokázala jsem to.
-Příbuzní! -Příbuzní!
-Měla jsem ty muže najít a našla. -Jak jsi to udělala?
Co tady děláte?
Thanasis, Dimos a George?
Lidi!
Tudy!
VÍTEJTE NA SRAZU RODÁKŮ
Teď si zatančíme tradiční řecký tanec.
Všichni muži, pojďte si zatančit tanec hasapia!
A prosím, aby se k nám ženy připojily k tradičnímu syrskému samah.
Victory!
Včera se ti zdálo o Aristotelovi.
Jak to víš?
Dala jsem ti pod polštář koufeta.
Řecké vúdú.
Tadá!
Proč nejdeš tančit? Já ti tu tašku podržím.
Co víš?
Všechno.
Chtěl jsi zneutralizovat ten popel,
abys mohl tátu v Řecku pohřbít.
Ne... Vedle tátova oblíbeného stromu, aby se z něj stal olivovník.
Má v sobě semena.
A chtěl jsem půlku urny přivézt domů mámě.
O tomhle nemůžeš rozhodovat ty, ale máma.
Máma o tomhle nemůže rozhodovat a ty to víš.
Víš, co je problém? Že už nemáme hlavu rodiny.
To neříkej.
Ne, říkám, protože bys to měla být ty.
-Já? -Jo, ty.
-Nejstarší je ale Athena. -Athena má šest dětí!
A rozhodli jsme se, že máš čas.
-Dobře, tak by to měl být Peter. -Peter toho má taky moc. Ne.
-Ne, už jsem se rozhodl. Jo. -Ty ses rozhodl?
Tys nás dostala zpátky do Řecka. Dalas tátovým kamarádům jeho deník.
A ty jsi teď hlava rodiny.
Nicku...
Ty jsi dostal tátu zpátky do Řecka.
-Ano. -Takže jsi hlava rodiny.
-Můžeme se dělit? -Jo.
-Budeš pořádat rodinné večeře? -Jo.
-Nebudu to dělat sama. Pomůžeš mi. -Pomůžu.
Tak dobře.
Víš,
občas si máma vzpomíná. I když je to jen na chvilku.
To stačí, ne?
Jo.
Niku? Ta sada
je pro zpopelněné psy.
Jo. Teď toho psa vidím. Já myslel, že je to keř.
-Je to pes. -Vypadá jako keř.
-A víš, že máš pravdu? -Jo?
Vážně?
Chceš si zatančit?
Aristotele, se mnou nechceš chodit.
Já jsem poděs.
Teď víš, proč jsem se ti rok neozvala.
Protože jsem pařila. Já, dokonalá řecká dívka. Zvorala jsem to.
Chci dobře udělat školu. To je můj životní plán.
Filozof Aristoteles ale jednou řekl: „Vzdělávání mysli bez vzdělávání srdce
„není žádné vzdělávání.“
Ty jsi takový Řek.
No tak.
Musím si udělat v životě pořádek. Pojďme na vzduch.
Opa!
Hej...
Klídek.
Mám návrh.
Můžeme to vzít pomalu?
Jo.
Napiš mi zprávu.
Dobře.
Možná.
Žádné děti, dokud nedoděláš školu a nekoupíš rodičům dům.
Řecké tety.
Lepší než seznamky.
Nezůstanou tu.
Já vím.
Tak mě napadlo...
Migranti, co jsou tady, by mohli bydlet v těch prázdných domech.
Možná jsi přece jen dobrá starostka.
Jo!
Řekla jsem „možná“.
Jsem dobrá starostka, viď?
-Jednička. Nejlepší. -Je tvoje.
Děkuju za všechno.
Sestřenko.
Ahoj!
Táta asi věděl, jak moc tu cestu potřebujeme.
Aby nás svedla k sobě a pomáhali jsme si s tím, co život přináší.
Jeli jsme na sraz rodáků, abychom tátův příběh předali jeho přátelům.
Netušili jsme, že část jeho života pojede domů s námi.
Iane...
Kde jsi? Nevidím tě.
Jsem za tebou, otoč se.
-Kde za mnou? Pořád tě nevidím. -Možná to nejsi ty. Zamávej.
-Mávám. -Zkus poskakovat.
Je tu moc lidí. Hýkej jako osel.
Hlasitěji.
-Ty jsi venku, že jo? -Říkal jsem, že jsem vtipný.
Asi se nikdy nedozvíme, kdo je teď hlava rodiny.
Tak se kvůli tomu budeme hádat. Hlasitě.
A vlastně je jedno, kdo šéfuje,
jen když jsme spolu.
Poslouchejte. Počkat.
Měli bychom zajet pro mamku a můžeme si udělat rodinnou večeři. Vaří Toula.
Řekni to.
Vemte si volný kalhoty.
Jo!
Jo,
jsme k sobě jako přilepení.
Dost už!
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
České titulky Kateřina Hámová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL