Někdy na vás někdo pohlédne
a vám je okamžitě jasné, že si to budete pamatovat až do smrti.
Za ten dlouhý měsíc na cestách jsme viděly každičký kout Cornwallu.
Každé město, každou pláž, každé panorama.
Ale skutečnému životu jsem se nemohla vyhýbat napořád.
Conchita se uplynulý měsíc snažila být matkou,
zatímco já si lámala hlavu, jak proboha žít bez matky.
Neodpovědělas na žádný sestřin dopis.
Z Londýna jsme čtyři týdny. Ani jednou jsi nebyla sama sebou.
Možná nejsem tou, za niž mě máte.
Conchita si ráda přes víkend odpočine od miminka.
Dům, který zajistila v Runnymedu, je nádherný.
Celý víkend jen vy. A Conchita může hodit nožky nahoru.
Božínku, ty jsi skutečná dáma.
Můj splněný sen.
Nejdřív tanec, Honorie, nebo se nemůžeš dočkat hazardu?
Jdu do hazardu. Při tom stoji na rukou
sis jistě vzpomněla, že máš jen čtyři týdny po porodu.
Proboha. To je Nan. Poběžte!
Prr.
Prokrista. Jsi opravdu tady?
- Jsi skutečná? - Jsem.
- Nebo zase zmizíš? - Jsem.
- Bože. - Jak se cítíš?
Vyřízená. Vyšel ze mě celý člověk a jsem navždy poznamenaná.
Ale Minnie je boží a jako máma už stejně nikoho nezajímám, tak...
Pojďte se napít, než se upečeme.
Lady Prostopášnice dohlíží. Ahoj Honorie.
Jaká elegance.
Nechápu, proč je můj bratr tak často pryč.
- Napiješ se s námi? - Ne, děkuji.
Co jako máme dělat?
- Musím s tebou o něčem mluvit. - O odjezdu přes slib, že tu budeš?
Promiň, že jsem tu nebyla, když... Byla jsem zničená. Nemohla bych...
- Mělas vidět mě. - Můžeme si promluvit uvnitř?
Máme ti tolik co vyprávět.
O plesech, na kterých jsme byly. O opeře.
Bože. Opera je nekonečná.
Mabel spadla na obličej před lordem.
Lizzy na dostizích kousl pavouk a Jinny ustavičně tančila
- s lordem Seadownem. - Třikrát až čtyřikrát.
Jsou prakticky zasnoubení. Jsme skoro švagrové.
- Tančila s ním i Lizzy. - Jednou.
Celý víkend bez matek.
Můžeme si dělat, co chceme.
A jako vaše gardedáma vyžaduji, abyste dbaly mých pokynů.
Popořádku. Vyzunkněte pití a utíkejte po trávníku
a točte se jak o život.
Běžíme!
- Matka tě pozdravuje. - Čí matka?
Příval radosti, že ano?
Pozor!
Kdo je to? Já myslela, že budeme samy.
Richarde, co to proboha děláš?
Teď je klidná.
Conchito.
Omlouvám se za vyrušení.
Zrovna vy, tak skvělý jezdec, pane Dawnly.
Kdopak to přijel.
Conchito, na co si to hraješ?
Tys narušil náš dívčí víkend.
- Vědělas, že budu vedle. - Mám tu kamarádky, Dicky.
- Seadown. - Nezírej.
- Tvař se, že mluvím chytře. - Ale když už tu jste
a děláme, že nevidíme, jak se potíme...
Snad nejdeme nevhod, Honorie.
- Akorát bude virvál. - Víc než to.
Jeden drink. Zveme vás.
Dicku, je mi líto, že Miles neuhlídá svého koně.
Ale jak víte, toho, kdo se narodí divoký, nelze jen tak zkrotit.
Panejo, dneska je takové vedro.
A jakmile si každý dáme drink, kdo ví, co dalšího bychom mohli dělat na osvěžení?
Pojď.
Pojďte!
Pojď, Honorie!
Ahoj Honorie.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
BUKANÝRKY
Ano, ale když se provalí, že jsme tu bez gardedámy...
Co řekne lord Seadown?
- Budou o nás říkat... - Co? Že nejsme zoufalé?
- To beru. - Nastala by ohromná mela,
- to víš. - Jinny,
nevšimla sis, že jsem vdaná? Garde dělám já.
Jsem pilíř počestnosti.
Slečna Testvalleyová je v chatě.
Kdy jsme se my bály uspořádat párty?
Holky, copak jste si nevšimly? Nejsme jako oni. Jsme Američanky.
Kdy nás zajímalo, co si o nás lidi myslí?
Angličané jsou fascinovaní svou minulostí.
No a my zase vždycky byly fascinující. Je načase, aby se učili oni od nás.
Nemám žádné slavnostní šaty.
Já mám jen noční oděv.
Seadown si jistě nebude stěžovat.
Mabel, tančila jsem s ním jen třikrát.
- Až čtyřikrát. - Až čtyřikrát.
Jinny, představ si tu úlevu, kdybychom v té rodině byly spolu.
Dovezla jsem vícero šatů.
Lizzy, tobě by děsně slušela zelená.
Možná si dnes někoho najdeš sama.
Představ si to. Někoho vlastního.
Mabel.
Pour toi.
- Krása. - Nádhera.
Nan, od toho večera je mi hrozně. Chtěla jsem...
Ví matka, žes mi to řekla?
Ne, jistěže ne.
Byla by naprosto zděšená. To si neumíš představit.
Co jsem si vůbec myslela?
Najednou to ze mě zkrátka vypadlo.
Omlouváš se, žes mi to řekla, nebo žes mi to 17 let neřekla?
Ne, já se omlouvám za celý svůj život, nejspíš.
Vyznívá to špatně, Nan. Cvičila jsem si to.
Celé týdny. Ale neměla jsem tebe, abys mi pomohla říct něco vtipného nebo chytrého
nebo vždycky věděla, které slovo zvolit.
Prosím, odpusť mi.
- Ty lidem odpouštíš. Jsi taková. - Tak to mě neznáš.
- Ani já se neznám. Můžu být kdokoli. - Pořád jsi Nan. Pořád jsi moje sestra.
Pomůžu ti, prokrista.
Pokaždé, když jsme se hihňaly, hádaly nebo ležely v posteli
a házely sušenky, mělas tajemství.
A celá moje minulost je lež.
Musím to říct Conchitě. A matce. A taky...
Ne, nesmíš to říct nikomu.
Když se to kdokoli dozví...
Říkáš, že tvá minulost je lež. Ale přijdeš o budoucnost.
- Naši... - O to jde tobě.
To ty. Tys to zničila. A oč mě teď žádáš?
Prostě na to zapomeň. Zapomeň na to, Nan.
Jako by se to nestalo. Co na tom záleží?
Tohle není spor o stuhu, Virginie, nebo o zpoždění na párty.
Tady jde o celý můj život.
Připadám si prázdná.
Nejsem ta Nan, co jsem bývala, tak to prostě je.
A ty jsi moje sestra jen napůl, tak je ti to možná i jen napůl líto.
Nan.
- Conchie, můžeme si promluvit... - Nan, neříkej, že na tebe nemyslím.
Dneska jsem ti někoho pozvala.
Cože? O tom tenhle víkend být neměl.
No tak, Nan.
Ne. Proč děláš, že je to vše náhoda?
Dick spí vedle. A ta trapná šaráda se splašeným koněm.
- Musíme si promluvit. Jen ty a já. - Jen ty a já?
Jako když jsem rodila, vyděšená a sama?
Volala tě. Křičela. A tys byla na pláži.
Moc jsem chtěla zůstat. Musím ti něco říct.
- Nan, prosím... Poslouchej. - Věnuj mi chvilku...
Ty budeš za chvilku zpátky v New Yorku
a já zpátky v tom domě s těmi lidmi a těmi zdmi a tím tichem.
Ano, já ten víkend naplánovala. A Anglie bude zděšená.
Ale to je pro Anglii skvělé. Děsně rádi jsou zděšení.
Vše, co na mně Dick zbožňoval, se teď jeho rodině hnusí.
Vidělas anglické holky.
Jen přikyvují, poslouchají a vyšívají.
Jsme jako úplně odlišný živočišný druh.
Ale já miluji jeho, Nan.
Nesmírně svého manžela miluji.
A jestli ho nepřiměju, aby mě miloval jako kdysi,
aby si vzpomněl, kdo jsem, a nedíval se na mě s opovržením, tak to nevydržím.
Tak pomůžeš mi?
Od toho porodu jsem tak...
Každopádně... potřebuju, aby se dnešní večer vydařil.
Panebože, Nan. Děkuju ti.
Mockrát ti děkuju.
Musíme udržet hlavu vzhůru a pití na uzdě, že, zlato?
Ano.
Mabel, Lizzy, Jinny.
Vypadáš úchvatně, Mabel.
Tobě to sluší. Všechny vypadáte senzačně.
Holky, není to úplně jako dřív?
Žádný strach, teď jsem vdaná žena.
A matka.
Takže dnešní večer bude jen poklidné, dospělácké setkání.
Kultivované a decentní.
Udělalas to?
Jinny má celou místnost na povel.
Poslyš, Dicku, dokonce i tvá sestra si užívá víc než ty.
Pojď.
Dicku, tvá žena válí.
- Já už její kreace viděl. - Už dlouho ne. A já je ještě zdokonalila.
Podívejte! Conchita předvádí svou kreaci!
Sledujte a učte se! Nechť započne veselí!
Prosím? Fajn.
Ahoj lásko.
Nabídnete jeden i mně?
Drink?
No já nevím. Co jiného je k mání?
V Anglii, slečno St. Georgeová, považujeme nestydatost za nepřitažlivou.
- Jsi krásná. - Můj nos...
Jistě vnímáš obdivné pohledy na každém kroku.
Mohu doufat v tanec?
Je tu vedro. Můžeme jít ven?
Zlato, jdi na zahradu. Přijdu za chvíli.
On opravdu přišel.
Kdo?
Soused, Guy Thwarte.
V podstatě škemral o pozvánku.
Theodore, slečna Hopeleighová se zajímá o přírodu.
Vidělas...
- Že ano, Jean? - Ježka. To ano.
A byl pichlavý? Nebo...
Ano. Velmi pichlavý.
Mohla bys ho vyšít, jak tě znám.
Přestav si, že jsi tady ježek.
Jen si tu podupáváš a neuvědomuješ si, že jsi v přítomnosti vévody.
Omluvíte mě?
Jak? Jak můžete být...
Conchita naléhala.
Ovšem vědět, že tu bude Nan St. Georgeová, vzal bych si ochrannou helmu.
Ahoj.
Prohlížím si zahradu.
Občas se jen musíš nadechnout, že?
Stýskalo se mi po tobě.
Po nás.
Po tvé blízkosti.
Moci s tebou mluvit.
Já vím. Od porodu Minnie jsme neměli...
Naše holčička.
My máme miminko.
Miminko.
Conchito, ukážeme spolu tu kreaci, ano?
Seadown si mě sotva všiml. Prosím?
Jdeme do toho, obě společně.
- Pojď. Prosím, Conchie. - Jsi opilá.
- Počkej. - Jdeme tančit.
My už to viděli. Posaď se.
Předvedeme kreaci.
- Ano. - Můžeme, Conchie?
Ano.
Pořád se nedívá.
Zlato, napij se. Pořád jsi krasavice, ano?
No není báječná?
Dobrá, lidi. Nadešel čas. Sardinky.
Mabel! Mabel! Mabel!
Je čas! Sardinky! Nejlíp se schováváš.
Schovej se první! Dělej!
Fajn. Jdeme na to.
Stalo se...
Co jsme se viděli naposledy, stalo se něco?
Co máte na mysli?
Zdáte se poklidnější.
Jste první, kdo si všiml.
Jak se máte? Co se týče matky a tak?
Promiňte, žádné „a tak“. Jak se máte?
Život všech jde zkrátka dál.
Těžko se smířit s tím, jak se smějí, že?
Jo.
A občas pomyšlení na to, jak všichni tančí a vtipkují a mluví
o sýru nebo co...
Já mám sýr ráda.
To je špatný příklad, ale...
Ano. Dobře.
Že tu najednou vaše matka není, je ovšem...
Vzpomínky vyplouvají.
Nemít matku je...
Jo.
- Nevstupovat. - Jinny?
Nezamkla jsi.
No a zastavilo by tě, kdyby ano?
Jsi... Ohledně Seadowna a tak?
V pořádku.
Jenže on vyzval k tanci mě. On vyzval mě.
Kdybych myslela, že vy dva, nikdy...
Ovšem. Je to v pořádku.
Naše přátelství má samozřejmě přednost.
Nejsme zasnoubení, jak mi matka každé čtyři minuty připomíná.
Jde o to, že jsme věčně v nejistotě, co?
Věčně v nejistotě.
Co když je tohle náš milostný příběh?
Můj a jeho.
To je na Seadownovi, ne?
V Anglii považují nestydatost za nepřitažlivou, takže se rozhodne on.
A nejspíš záleží na tom, jestli má zájem o krásu a půvab, nebo...
Nebo o co?
No, o cosi, co nabízíš ty.
Holky! Sardinky! Kde jste?
Všichni hledáme Mabel.
Holky! Začínáme hrát.
Mabel, už jdeme.
- Pojď. - V přízemí.
Lizzy! Kde je ta tvá nezbedná sestra? Nemůžeš ji hlídat?
Mabel má nejlepší skrýše.
Kam šla? Nahoru?
Zdravím.
Dělám, že hledám tvou sestru.
Skutečně?
Ale doopravdy hledám tebe.
Třeba bychom mohli hledat spolu.
I já mám rád klid.
Prokázali jsme, doufám,
že jsem příznivcem upouštění bot do dortů, šplhání po domech a toho všeho.
Ale jen se poklidně procházet je také...
Už dlouho po domech nešplhám.
Vypadá to tu jako vhodná skrýš pro Mabel?
Měli bychom to prověřit.
Nic.
Chceš zavřít dveře?
Našlas mě.
Posaď se tamhle.
- Posadíš se sem? - Svlékni si šaty.
Ani nejsou moje.
- Nevěděly jsme, že někdo... - Chceš?
Svlékni je.
Pomaleji.
Jako byste mluvily jiným jazykem, Conchita a vy všechny.
Nahlas.
To je Conchitin jazyk.
Jako by byla nebojácná.
Je skvělá.
Ty ji nesnášíš?
Ne.
Ale nechápe, že si někdo zvolí být sám,
o nic víc, než chápe, co je to lord.
Richard?
No, je to jen chlap.
Conchita je sama sebou.
Je pozoruhodné vědět, co to vůbec znamená.
Myslím, že jednoho dne ti to prostě dojde.
To byla tvá sestra?
Je zaměstnaná přetahováním s Jinny o tvého bratra.
Cože? O Seadowna?
Neznají ho.
Prý je jedna velká záhada.
Je to zrůda.
Ani se nehni.
Londýn u mě skončil, když jste odjela.
Skutečně?
Naprosto.
Byl bezvýznamný, když osoba, s níž jsem ho chtěl sdílet, zmizela.
Ta osoba z toho plesu a tak dál
možná skutečně zmizela.
Zdravím. Co to...
- Pozor. Schovat. - Já tě hledala.
Co hraješ za hru, Lauro?
Úlohou gardedámy je nehrát.
Co to děláte?
Řekla jste, ať se schovám.
Vy na někoho máváte?
- Ne, tohle? - Ano.
To je nenucené. Takhle stojím, když jsem nenucený.
Jste uvolněný.
Nechcete pomoci?
Ano, prosím.
Omlouvám se.
Proč?
Jen ve mně budíte potřebu omlouvat se.
Za to, že jste se rukou zachytil o mříž?
Nan, nikdy jsem nepotkal nikoho, ke komu mi přijde tak snadné být upřímný.
Není to zvláštní?
Půjdeme do postele?
Zkusíme něco lepšího.
- Co je lepší než postel? - Uvidíš.
Co je, Nan?
Jen Jinny něco plácla a...
Jen je toho na mě nějak moc
a nevím, co s tím vším.
Můžu pomoct?
Ne, to nemůže nikdo.
A Jinny mi to zakázala říkat.
Komu to povím, ten si o mně zkazí mínění.
Myslím, že už jsem dal jasně najevo, že moje mínění o vás je hodně vysoké.
A vím, jaké je, když o mně každý smýšlí špatně.
Opravdu?
Každý z nás udělal něco, na co není hrdý.
Moje matka není moje matka.
Celé je to absurdní.
Jde o to, že nejsem ta, kdo jsem si myslela.
Matka...
Paní St. Georgeová odpustila mému tatínkovi,
alespoň navenek, jako vždy, a přijala mě.
Ale detaily neznám. Jinny to vyhrkla, věděla to celou dobu.
Všichni to věděli.
To je skoro nejhorší.
To lhaní. To spolčení ve lži. Spoustě lží.
Takže tvůj porod nebyl...
- Tvůj otec a matka nebyli... - A lidé mě odsoudí, protože to tak chodí.
Ale to jsou ta tajemství. To celoživotní zamlčování.
V Saratoze bývala jedna dívka, jmenovala se Amy Fairchildová.
A ta byla nemanželská.
A jaké urážky ta musela snášet.
Ale částečně to bylo i kvůli jejím rozcuchaným vlasům. Ty jí nepřidaly.
Když zaznělo její jméno, lidé udělali takový obličej.
Na oslavách seděla stranou a do okruhu okolo ní nikdo nevkročil,
všichni věděli, jaký nakonec bude mít život.
Nebude normální. Jak by mohla? A teď to... A teď to jsem já.
Já jsem Amy Fairchildová.
A někdy se kvůli svým vlasům netrápím,
ale jsou dny, kdy se jim věnuji celé hodiny.
Ale každý jsme jiný, ne?
Moc se omlouvám. Neměla jsem...
- Nechtěla jsem působit jako... - Jistě. To nic.
- Neměli bychom... - Ano, už se připozdívá.
Už bych asi měl jít. Jo. Myslím,
že bychom měli jít.
Lord Seadown šel spát.
Vzkazuje, že se sejdete u snídaně.
Cvičila sis kreace.
Konečně Anglie, v jakou jsem doufala.
Nechci být Amy Fairchildová.
Tak nebuď.
Ale hřeben s sebou máš, ne?
Vypadají kapku...
Ach, Nan.
Teď to aspoň víme obě. A mně je to plně líto.
Není mi to líto jen napůl. Je mi to plně líto.
A skličuje mě to.
Nebuď sklíčená...
nesluší ti to.
Kdo to byl, když ne matka?
Já nevím.
Opravdu.
Existuje jeden dopis.
Hledala jsem v tátově stole bonbóny,
ale přečetla jsem jen úryvky. Jméno jsem neviděla.
Jen napadání táty a...
ujednání ohledně vyplacených peněz.
Oni mě koupili?
Matka málem vybuchla, když mě našla, jak si to čtu.
Nan, myslím to vážně. Jestli s ní o tom budeš mluvit, ona...
Nebudu.
Prostě si to necháme pro sebe, dobrá? Ano?
Zkrátka to nikomu neříkej a všechno bude jako dřív.
Ach, Nan. Je mi to líto.
- Dobré ráno. - Dobré.
Dobré ráno.
Nic není skutečné, když jsi mimo domov.
Já to věděl. Já to věděl, je to krutá pravda.
Před svatbou jsem se bál, že se do smrti budu omlouvat za Conchitu,
a měl jsem poslouchat intuici.
Jedna věc jsou ženy, druhá věc jsou manželky.
A to v New Yorku bylo úžasné, ovšem, ale bylo to předstírání.
Přesně jako tohle. Každý den jen předstírání.
A ve skutečném životě má podle mě matka pravdu.
Conchita nezapadá.
A nikdy nezapadne.
Ale ona je jako droga.
A budu ji milovat celý život. Nepřestanu.
Jak bych mohl? To je jako přestat dýchat.
Nan, drahá.
Včera večer...
Vidělas Dickův výraz, když jsem tančila?
Líbilo se mu to, že ano?
Co se děje?
Nevyžaduji, aby si muž všiml, že mám nové rukavice.
Ovšemže ne.
Nebo aby mě zbožně sledoval, jak spím.
Ale své dítě při spaní sleduju.
Bože.
Nan, co se narodila, jsem vyřízená.
Potřebuje mě, ale oni mě s ní ani nenechají být.
- A všechno tak bolí a cítím se tak... - Řeklas to Dickovi?
Ale jdi. Chci, aby po mně toužil, ne mě litoval.
A už vůbec ne to úplně nejhorší, aby se za mě styděl.
Do Cornwallu bych nejela, kdyby mě nedonutili.
Já vím, Nan. Dobře? Já vím.
Potřebuju nový plán a basta.
Do té doby budu samý úsměv. Nesmí vidět, že mě vyvádí z rovnováhy.
Poslyš, Nan,
až si začneš někoho hledat, pokud ten den někdy přijde,
zkus najít někoho, kdo tě nebude nutit předstírat.
Komu můžu věřit a svěřovat mu tajemství.
Kdo naslouchá.
A kdo chápe, co potřebuji slyšet.
Nan, mám tě vážně ráda, ale myslím, že bys měla snížit laťku.
Jen o trošičku.
Můžeme si promluvit?
Hele, je to v pořádku. Dobrý.
Ale o tohle...
Nezáleží na tom. Vážně.
- Ovšemže si vybral tebe. - Jenže nevybral.
K ničemu nedošlo.
Nikdy to nebude víc než...
Hele, je po všem.
- To bylo otřesné. - Ušlo to.
Šampaňské. Je 11 hodin, čekali jsme dost dlouho.
- To ano. - Skvěle.
Vylítl předčasně!
Viděls to, Dicku?
Obávám se, že můj muž neví, jak mě uspokojit,
pokud jde o mé ranní šampaňské.
Slečno St. Georgeová.
Mohu?
Uvítal jsem, slečno St. Georgeová,
možnost vás v uplynulých týdnech poznat.
Dlouho jsem čekal, až potkám někoho, kdo mě nadchne do ženění.
Souhlasila byste...
že se stanete mou ženou?
- Myslíte to vážně? - Naprosto.
- Pak tedy ano. - Ano?
Souhlasím. Zcela souhlasím.
To nevadí.
Požádáš mě ještě jednou, až u toho bude matka?
Nan.
Gratuluji.
Překvapení.
Nan, budu se vdávat!
- Conchito. - Gratuluju!
- Budeme manželky. - Bože.
Jinny.
Jsem moc rád, že jsi zase jako dřív, po těch hloupostech včera večer.
Jo. Zase normální.
- Neuvěřitelné. - Fajn.
Já říkala...
Šampaňské.
A budu mít švagrovou. Budeme s Jinny sestry.
- Snad si nemyslíš... - Víš jistě...
Blahopřeju, Jinny.
Lord.
- Promiň, že jsem... - Ne...
Ty mi promiň.
Omlouvám se.
Ale poslouchej.
Po tom všem si říkám, jestli Seadown...
Víš, přemýšlím...
Když si představíš, jaké bude být za něj vdaná.
Vdám se za něj a pak ti řeknu.
Jasně.
Jsi si jistá?
Opravdu jistá?
- Včera k ničemu nedošlo. - Ne.
Tos řekla.
Já jen...
Byla bych moc nerada, abys byla zklamaná.
Nekaz mi to, Lizzy.
Obvykle vše zastiňuje Nan, ale ta je teď vlastně úplně skvělá.
Nemůžeš mít zkrátka ze mě radost?
Aspoň pro dnešek?
Theo.
Zdravíčko.
Dobrý den. Co tady děláte?
Tohle mi vůbec není podobné.
Stopoval jsem vás až z Cornwallu.
- Počkejte na mě u brány. - Dobře.
Pane, paní, musíte přijít.
Přijel kočár vévody z Tintagelu.
Vévoda? Co ten tu dělá?
Chudák Jinny.
Jen se zadala, přijel vévoda.
- Rychle. - Jdeme.
Proč by vévoda jel do Runnymedu?
Kde je Nan?
- Proboha. - No tak, Conchito.
- Jak se máte? - Dobře. Už mnohem líp.
- Nemohl jsem vás najít. - Ano.
Kde jste byla?
Zkrátka tam někde. Na nekonečné párty mé kamarádky.
A kdyby tu teď vaše kamarádky byly,
jak byste mě představila?
Prostě můj kamarád výtvarník, který rád číhá za živým plotem.
Měla byste právo mě nechat zatknout.
Snad, ale mám...
Mám ohromnou radost, že vás vidím.
Pojďme se nejdřív projít
a policii možná zavolám až potom.
Nan, já musím... Prosím...
Říkala jste, že byste nejraději zůstala v Cornwallu navždy.
To ano.
- A nebojíte se poprasku? - Ani trochu.
Což je značně nezvyklé.
Dívky, jež obvykle potkávám, neuvažují ani nehovoří tak otevřeně či zaníceně.
A nezajímal bych je jen jako umělec.
- Mimořádně špatný. - Výtečný.
Jde o to...
Musím to říct, než všichni přijdou a zkazí to.
Mohu předstírat, že dnes jen projíždím
nebo že mě třeba uchvátila tahle zahrada.
Ale pravdou je, že jsem z Tintagelu vyrazil za úsvitu
se zcela jasným úmyslem.
Tohle je směšné, ovšem.
A omlouvám se za tu rychlost a tak.
Ale já musím.
Přijde mi to nevyhnutelné.
Myslím, že jste výjimečná. Namouduši.
A na té pláži mezi námi bylo takové...
Snad to tak cítíte taky.
Možná.
A kdybychom se shodli, že budeme navždy plavat v moři,
nevnímat malichernosti života,
nedbat na to, co si kdo myslí...
Prokážete mi čest a stanete se mou ženou?
Překlad titulků: Jiří Sailer