Vannak olyan pillantások,
amik azonnal beleégnek az ember emlékezetébe.
Egy hónapig voltunk úton, mialatt Cornwall összes táját bejártuk.
A városokat, a partokat, a mezőket.
De az élet közben ment tovább, én pedig nem bujkálhattam örökké.
Conchita az elmúlt hónapot az anyaság tanulásával töltötte,
én ezzel szemben azon tűnődtem, mihez kezdjek anya nélkül.
Nem válaszoltál húgod leveleire.
Négy hete hagytuk el Londont, azóta nem vagy önmagad.
Hát, akkor talán nem ismer igazán.
Conchita biztosan örül, hogy elszakadhat egy hétvégére a babától.
A Runnymede-ben bérelt ház igazán szemet gyönyörködtető.
Egy egész hétvége, csak nektek, lányoknak.
Conchita végre hátradőlhet.
Te jó ég, milyen hölgy vagy te?
A hölgyek gyöngye!
Akkor táncoljunk először, Honoria, vagy már éget a kártyaláz?
Engem már éget. A kártyáim azt súgják,
hogy eszedbe jutott: korai volt még az a kézenállás.
Úristen! Nan az! Gyertek!
Hó!
Uramatyám! Hát végre itt vagy!
- Álmodom talán? - Nem.
- Újból eltűnsz? - Nem.
- Istenem! - Hogy vagy?
Szanaszéjjel! Kijött belőlem egy egész ember, sosem leszek a régi.
De Minnie egy angyal, és senki sem néz rád, ha anya vagy, úgyhogy...
Mindegy, igyunk egyet, mielőtt még szétolvadunk!
Lady Vadulás vigyáz ránk. Szervusz, Honoria!
Ez ám az elegancia!
Nem is értem, hogy bátyám miért nincs otthon sosem.
- Megkínálhatunk egy itallal? - Nem, köszönöm.
Most mihez kezdjünk vele?
Conchita, beszélnünk kell valamiről!
Arról, hogy itt hagytál az ígéreted ellenére?
Sajnálom, hogy nem voltam itt... Összezuhantam. Én nem...
- Láttál volna engem! - Bemehetnénk egy kicsit?
Annyi mesélnivalónk van, Nan!
A bálokról. Az operáról.
Jézus, azoknak sosincs végük...
Mabel elszakította a ruháját, és fejre esett egy lord előtt.
Hát, Lizzyt megcsípte egy pók a lóversenyen, és Jinny mást sem csinált,
- csak Lord Seadownnal táncolt. - Háromszor, talán négyszer.
Szinte már jegyben járnak. Lényegében sógornők vagyunk.
- Lizzy is táncolt Seadownnal. - Aha. Egyszer.
Az anyamentes hétvégére!
Szabad a pálya, bármihez szottyan kedvünk.
Gardedámotokként elvárom, hogy minden szavamra hallgassatok!
Először is húzzátok le az italotokat, aztán fussatok végig a füvön,
miközben körbe-körbe forogtok!
Futás, gyorsan, gyorsan!
- Mama üdvözöl. - Milyen mama?
Micsoda pajkos leányok, nemde?
Vigyázzatok!
Kik jönnek? Azt hittem, egyedül leszünk.
Richard, te meg mit csinálsz?
Most lenyugodott.
Conchita!
Bocsánat, rossz felé fordultam.
Pedig annyira tehetséges lovas, Mr. Dawnly!
Nahát, odanézzenek!
Conchita, mit forralsz?
Te vágtattál bele a lányos hétvégénkbe!
- Tudtad, hogy a környéken járok. - A barátnőimmel jöttem ide.
- Ott van Seadown. - Ne bámuld!
- Tégy úgy, mintha okosat mondanék! - De ha már mind itt vagytok,
és úgy teszünk, mintha nem verítékeznénk mindnyájan...
Remélem, nem illetlenség, hogy itt vagyunk, Honoria.
- Biztos lenne, aki megszólná. - Mindenki megszólná!
Csak egy ital! Így diktálja az illem.
Dick, sajnálom, hogy Miles ilyen pocsék lovas!
De te is tudod: egy vad lélek sosem szelídül meg igazán.
Oly erősen tűz a nap!
Már csak az a kérdés, hogy miután megittuk azt az egy italt,
mit tehetnénk még a felfrissülés érdekében.
Gyere!
Futás!
Gyere, Honoria!
Szervusz, Honoria!
EDITH WHARTON REGÉNYE ALAPJÁN
Jó, de ha kiderül, hogy kísérő nélkül vagyunk itt...
Mit gondol majd Lord Seadown?
- Híre megy, hogy... - Hogy nem unatkozunk?
- Tőlem! - Hatalmas botrány lenne belőle,
- ezt te is tudod. - Jinny,
tisztában vagy vele, hogy házas vagyok? Majd én gardedámkodok!
A tisztesség mintapéldájaként!
Hát, végül is Miss Testvalley is itt van.
Mióta félünk egy kis partitól?
Lányok, nem tűnt még fel? Mi mások vagyunk. Amerikaiak.
Mióta érdekel minket mások véleménye?
Az angolok bele vannak bolondulva a történelmükbe.
Mi pedig folyamatosan bolondozunk.
Ideje, hogy tanuljanak tőlünk!
Nem hoztam szép ruhát.
Én csak hálóingeket pakoltam.
Akkor Seadown legeltetheti a szemét.
Mabel, csupán háromszor táncoltam vele.
- Vagy négyszer. - Vagy négyszer.
Jinny, úgy megkönnyebbülnék, ha te is családtaggá válnál!
Én hoztam magammal pár ruhát.
Lizzy, neked csodálatosan állna a zöld!
Talán neked is akad valaki ma.
Jaj, de jó, egy saját udvarló...
Mabel!
Pour toi.
- Fenséges! - Gyönyörű!
Nan, szörnyen érzem magam az óta az este óta. Szeretnék...
Mama tudja, hogy elmondtad?
Nem, dehogyis.
Nagyon megviselné a dolog. Őszintén.
Istenem, mit hittem?
Hirtelen kiszaladt a számon.
Azért kérsz bocsánatot, mert elmondtad, vagy azért, mert 17 éven át hallgattál?
Nem, én a hosszú évekért kérek bocsánatot, azt hiszem.
Nem így akartam, Nan. Pedig gyakoroltam.
Heteken át gyakoroltam, de nem voltál itt nekem,
hogy valami vicceset vagy elméset mondj,
a tökéletes szavakkal kifejezve.
Kérlek, mondd, hogy megbocsátasz!
Nem vagy haragtartó. Sosem voltál az.
Nos, nem ismersz.
Ahogy én sem magamat. Bárki lehetek.
Te még mindig Nan vagy! A húgom!
Hadd segítsek már!
Amikor együtt kacagtunk vagy veszekedtünk, az ágyban fekve
süteményeket dobáltunk, te mindvégig tudtad.
Az egész múltam hazugság volt.
El kell mondanom Conchitának. És mamának. Muszáj...
Nem, nem, nem, nem mondhatod el!
Ha bárki megtudja, ha kiderül...
Azt mondod, a múltad hazugság volt, de így a jövőd egyenesen megszűnne.
- A család... - Ez csak neked fontos.
Te tetted ezt. Te rontottad el, most mit vársz el tőlem?
Azt, hogy felejtsd el! Felejtsd el, Nan!
Mintha meg sem történt volna. Mégis, mit számít?
Most nem hajdíszeken civódunk, Virginia, meg partikon.
Az életemről van szó.
Ürességet érzek.
Már nem az a Nan vagyok, mint eddig, ez az igazság.
És mivel csak a féltestvérem vagy, biztosan csak félig sajnálod.
Nan!
- Conchie, kérlek, beszéljünk... - Nan, ne mondd, hogy nem gondolok rád!
Meghívtam valakit a kedvedért.
Micsoda? De ez a hétvége most nem a valakikről szól!
Nan, ugyan!
Nem! Miért teszel úgy, mintha véletlen lenne?
Dick a közelben szállt meg. Az a kínos jelenet az elszabadult lóval...
- Le kell ülnünk, szükségem van rád! - Szükséged van rám?
És amikor nekem volt rád szükségem, egyedül rettegve?
Érted kiabáltam. Sikítoztam. Miközben te a tengerparton voltál.
Én maradni akartam! De most tényleg beszélnünk kell!
- Nan, kérlek... Nem, hallgass meg! - Ha egy pillanatra...
Hamarosan visszamentek New Yorkba,
én meg mehetek vissza abba a házba, a néma falak és az ordító hallgatás társaságába.
Igen, így terveztem ezt a hétvégét. Egész Anglia kibukik majd rajta.
De ez nekik nem is baj, hiszen imádnak mindenen fennakadni.
Dickkel ellentétben a családja minden tulajdonságomat utálja.
Látod, milyenek ezek az angol lányok!
Engedelmesen bólogatnak, miközben otthon hímezgetnek.
Ennél jobban nem is különbözhetnénk.
De én szeretem őt, Nan.
Nagyon szeretem a férjemet!
És ha nem tudom elérni, hogy újra belém szeressen,
emlékezzen az igazi énemre, és ne úgy nézzen rám,
mint élete legnagyobb csalódására, akkor azt nem élem túl.
Segítesz nekem?
A baba születése óta olyan...
Mindegy, szóval... ennek az estének jól kell sikerülnie.
Jaj, Nan! Köszönöm.
Nagyon hálás vagyok!
Állat megemelni, italokat lehúzni, ugye, kedves barátném?
Így van.
Mabel, Lizzy, Jinny!
Mabel, akár egy istennő!
Gyönyörűek vagytok! Elbűvölőek!
Lányok, pont, mint a régi szép időkben!
Ne féljetek, most már férjes asszony vagyok!
Meg anya is.
Úgyhogy felelősségteljes, csendes estét tartunk.
Kifinomult és visszafogott lesz.
Kész?
Jinnyt nézd, mindenkit megvett!
Nézd már, Dick, még a húgod is jobban szórakozik nálad...
Na!
Dick, a nejed tud ám táncolni!
Láttam már.
Mostanában nem. Pedig új mozdulataim is vannak.
Nézzétek Conchita új táncát!
Tanulhattok tőlem! Én vagyok a parti lelke!
Légyszi! Légyszi! Jó.
Szia, szerelmem!
Kaphatok egy olyat?
Italt?
Nos, mi mást kínál még?
Angliában, Miss St. George, az önhittség egészen taszító tulajdonság.
- Ön gyönyörű! - Az orrom...
Ezt biztos tudja, hiszen mindenki önt csodálja.
Felkérhetném egy táncra?
Meleg van! Kimehetnénk egy kicsit?
Drágám, menj ki a kertbe! Mindjárt jövök.
Tényleg eljött.
Kicsoda?
A szomszéd, Guy Thwarte.
Szinte könyörgött, hogy hívjam meg.
Theodore, Miss Hopeleigh rendkívül érdeklődő a természet iránt.
Láttál egy...
- Ugye, Jean? - Egy sündisznót. Igen. Igen.
És tüskés volt? Vagy...
Igen. Igen tüskés.
Akár meg is hímezhetnéd, hiszen annyira szereted!
Milyen lehet itt sündisznónak lenni?
Itt túrja a földet, és nem is tudja, hogy egy herceg lakik mellette!
Bocsássanak meg!
Micsoda? Te hogyan...
Conchita ragaszkodott hozzá.
Bár ha tudom, hogy maga Nan St. George is itt lesz,
akkor felveszek egy sisakot.
Szia!
Gondoltam, megnézem a kertet.
Néha kell egy kis szünet, igaz?
Már hiányoztál.
A kettesben töltött idő.
A közelséged.
És a beszélgetéseink.
Igen. Minnie óta nem tudtunk...
A kislányunk!
Van egy babánk!
Egy kisbabánk!
Conchita, csináljuk a táncodat, jó?
Seadown rám sem hederít. Kérlek!
Csináljuk együtt!
- Na! Kérlek! Kérlek! - Drágám, részeg vagy!
- Jó. Várj! - Figyelem, most táncolunk!
- Conchita, már láttuk a táncodat, ülj le! - Mi most táncolunk!
- Igen. - Készen állsz, Conchie?
Készen.
Még mindig nem néz ide.
Drágám, hozzunk neked egy italt! Még mindig te vagy a legszebb.
Hát nem bájos?
Figyelem! Itt az idő egy kis bújócskára!
Mabel! Mabel! Mabel!
Gyertek! Bújócskázunk! Te vagy benne a legjobb.
Te bújsz el először! Siess!
Akkor nyomás!
Történt...
Történt azóta valami, hogy utoljára találkoztunk?
Mire gondolsz?
Olyan csendesnek tűnsz.
Te vagy az első, aki észrevette.
Mi a helyzet? Az édesanyáddal meg mindennel.
Bocsánat, nem „meg mindennel”. Hogy érzed magad?
Mindenki éli tovább az életét.
Nehéz látni, ahogy mások nevetgélnek és mosolyognak.
Igen.
Néha már maga a gondolata is annak,
hogy táncolnak, viccelődnek, beszélgetnek
a sajtról vagy mi a bánatról...
Én szeretem a sajtot.
Ez nyilván rossz példa volt...
Helyes. Egyetértek.
Az, hogy édesanyád már nincs többé...
Néha felbukkan egy emlék.
Anya nélkül maradni nagyon...
Igen.
- Foglalt! - Jinny?
Nem volt bezárva.
Nos, az megakadályozott volna?
Most... Seadown miatt?
Nincs baj.
Dehát ő kért fel engem! Ő jött hozzám.
És nem mondtam volna igent, ha tudom, hogy ti...
Persze hogy nem. Nem baj.
Mert természetesen a barátságunk az első.
Figyelj, nem járunk jegyben! Nem jegyzett el,
ahogy arra mama is mindig emlékeztet.
De az a helyzet, hogy nem tudhatjuk.
Sosem tudhatjuk.
Jinny, lehet, hogy most kezdődik el.
A szerelmünk története.
Nos, ezt majd Seadown dönti el, igaz?
Angliában az önhittség nemkívánatos tulajdonság,
így rajta múlik.
Meg persze azon is, hogy mi érdekli jobban, a szépség vagy...
Vagy mi?
Vagy amit te nyújthatsz.
Lányok! Bújócska! Merre vagytok?
Épp Mabelt keressük.
Lányok! Kezdődik a játék!
Mabel, aki bújt, aki nem!
- Ne már! - Lent.
Lizzy! Hová lett az a virgonc húgod?
Miért nem tudod?
Mabel ügyesen bújik a sarkokba.
Hová lett? Fent van?
Üdv!
Úgy teszek, mintha a húgát keresném.
Valóban?
Attól tartok, hogy inkább önt kerestem.
Hát, akkor keressük együtt!
Jólesik ez a nyugalom.
Remélem, tudod,
hogy nagyon élvezem holmi cipők tortába dobálását
és a homlokzatokon való mászást. Komolyan.
De ez a nyugodt sétálgatás annyira...
Már rég másztam épületekre!
Vajon Mabel elbújhatott itt?
Hát, nézzük meg!
Nincs itt.
Becsukja az ajtót?
Megtaláltál.
Üljön le oda!
- Leül mellém? - Most vegye le a ruháját!
Igazából nem az én ruhám.
- Nem számítottunk másokra... - Leveszi?
Vegye le!
Lassabban!
Mintha teljesen más nyelvet beszélnétek.
Conchitával.
Hangosat.
Az Conchita nyelve.
Mintha semmitől sem félne.
Csodálatos lány.
Megveted őt?
Nem.
De szerintem nem érti azokat, akik a magányt választják.
Meg azt sem, hogy mit csinál egy lord.
Richard?
Nos, ő csak egy férfi.
Conchita pedig önmaga.
De jó lehet tudni, ki is vagy valójában!
Szerintem egy nap majd rájössz.
Ez a nővéred volt?
Ő épp Jinnyvel civakodik a bátyád miatt.
Micsoda? Seadown miatt?
Nem ismerik őt.
Hallottam, hogy rejtélyes ember.
Egy szörnyeteg.
Ne moccanjon innen!
Londonra ráuntam, miután elmentél Cornwallba.
Valóban?
Egyértelműen.
Nélküled már közel sem volt annyira érdekes.
Hát, az az ember a bálról már nemigen létezik többé.
Szia! Mit...
- Vigyázz! Bújj el! - Kerestelek.
Mi a célod, Laura?
Én gardedámként nem játszhatok.
Mit művelsz?
Te mondtad, hogy bújjak el.
Te kinek integetsz?
- Most? - Igen.
Most laza vagyok.
Így szoktam állni, ha laza vagyok.
Szinte szétesel!
Ne segítsek?
De, légy szíves!
Bocsáss meg!
Miért?
Melletted úgy érzem, muszáj bocsánatot kérnem.
Amiért beragadt a kezed a lugasba?
Nan, te vagy az első ember, akivel ennyire őszinte lehetek.
Nahát, valóban?
Lefeküdjünk?
Van egy jobb tervem.
- Az ágynál is? - Gyere, megmutatom!
Mi a baj, Nan?
Csak Jinny kibökött valamit, ami...
túl sok volt érzelmileg, nem tudom, mihez kezdjek vele.
Segíthetek valahogy?
Nem tudsz.
Jinny szerint nem mondhatom el senkinek.
Ha elmondom, rosszat gondolnak majd rólam.
Szerintem elég egyértelműen megmondtam,
hogy mennyire nagyra tartalak.
Én tudom, milyen az, ha rosszat gondolnak rólam.
Tényleg?
Mind tettünk olyat, amire nem vagyunk büszkék.
Az anyám igazából nem az édesanyám.
Felfoghatatlan az egész.
Az a helyzet, hogy nem az vagyok, akinek hittem magam.
Mama...
Mrs. St. George megbocsátott a papának,
legalábbis szemtől szembe, ahogy mindig, és befogadott.
Nem ismerem a részleteket...
Jinny csak elszólta magát, ő mindvégig tudta.
Mindannyian tudtak róla.
Szinte ez benne a legrosszabb.
A hazudozás. A közös titkolózásuk. Az egész családé.
Tehát a születésed...
Édesanyád és édesapád nem...
Az emberek ítélkezni fognak, ahogy szokták.
De a titkok...
Az egész titkolózás...
Volt egy lány még Saratogában, Amy Fairchildnak hívták,
házasságon kívül született,
így folyamatosan kigúnyolták.
Részben a frizurája miatt is,
mert szanaszéjjel állt, ami nem segített.
De mindenki vágott egy bizonyos arcot, amikor megemlítették a nevét.
A partikon mindig a szélen ült,
senki sem ment oda hozzá, mindenki kerülte,
hiszen mind tudtuk, hogy mi lesz belőle.
Sosem lehetett normális élete.
És most ez... ez vár rám.
Én lettem Amy Fairchild,
és vannak napok, amikor nem érdekel a frizurám,
máskor pedig... órákat töltök a tollászkodással.
De mind különbözőek vagyunk, nem?
Ne haragudj! Nem kellett volna... N... Én...
- Nem akartalak ilyen... - Nem, dehogy.
Nem baj.
- Akkor... - Igen, későre jár.
Indulnom kell. Igen. Szerintem...
Szerintem menjünk!
Lord Seadown aludni tért.
Azt üzente önnek, hogy holnap találkoznak.
Gyakoroltad a mozdulatokat.
Végre beteljesültek az angliai álmaim!
Nem akarok Amy Fairchild lenni.
Akkor ne legyél!
De azért hoztál hajkefét, ugye?
Mert egy kicsit...
Ó, Nan!
Legalább most már mindketten tudjuk, és teljesen sajnálom.
Nem csak félig. Teljes mértékben.
Szinte belekékülök.
Ne kékülj bele...
az nem megy a ruhádhoz!
Ki volt az, ha nem mama?
Nem tudom.
Tényleg nem.
Találtam egy levelet.
Épp cukorkát kerestem papa íróasztalán,
de csak részben olvastam el, és nevet sem láttam rajta.
Csak papát sértegették benne, és...
megbeszélték benne a pénz kifizetését.
Megvásároltak?
Igen, hát, mama felrobbant, amikor meglátott a levéllel.
Nan, komolyan, ha elmondod neki, akkor ő...
Nem fogom.
Zárjuk be ezt a dobozt! Jó?
Nem mondjuk el senkinek, minden olyan lesz, mint eddig.
Ó, Nan, úgy sajnálom!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Jó reggelt!
Otthontól távol minden álomszerű.
Tudtam. Én tudtam ezt, ez a szörnyű igazság.
Már az esküvő előtt gyanítottam, hogy onnantól kezdve
Conchitáért fogok bocsánatot kérni.
Hallgathattam volna a megérzésemre.
Az a helyzet, hogy nem minden nő való feleségnek.
New York csodálatos hely, de az csak színjáték volt.
Most is csak a színjáték megy. Minden egyes nap.
És a valóságban... Szerintem mamának van igaza.
Conchita nem illeszkedhet be ide.
Sosem fog.
De a függőjévé váltam.
Életem végéig szeretni fogom, örökkön örökké.
Nélküle nem is léteznék. Ő szívem minden dobbanása.
Nan, drágám!
Tegnap este...
te figyelted Dick arcát a táncom közben?
Élvezte, ugye?
Mi a baj?
Nekem nem kell, hogy észrevegye az új kesztyűmet.
Persze hogy nem!
És az sem, hogy folyton csodáljon alvás közben.
De a kisbabámat azért mindig csodálom.
Istenem!
Nan, a születése óta annyira szét vagyok esve!
Szüksége van rám, de ők nem engedik, hogy mellette legyek.
- Ezenkívül mindenem fáj, és... - Beszéltél erről Dickkel?
Ó, Jézus... Neki kívánnia kell engem, nem sajnálnia!
Vagy, ami ennél is rosszabb, szégyenkeznie miattam.
Nem mentem volna Cornwallba, ha nem kényszerítenek rá.
Tudom, Nan. Jó? Tudom.
Kell egy új terv.
Addig csupa mosoly leszek. Nem láthatja, mennyire szenvedek miatta.
Figyelj, Nan,
ha eljön az a nap, hogy férjkeresésre adod a fejed,
akkor olyat keress, akinek nem kell megjátszanod magad!
Akiben megbízhatok, akivel megoszthatom a titkaimat.
Aki meghallgat.
És aki megérti azt, amit hallanom kell.
Drága Nan, imádlak,
de muszáj lesz lejjebb adnod az elvárásaidból!
Egy csöppecskét.
Szia, beszélhetnénk?
Nézd, nincs baj! Semmi gond.
Nem erről akarok...
Figyelj, nem számít! De tényleg.
- Persze hogy téged választott. - Nem. Nem ez a helyzet.
Semmi sem történt.
Nem lesz semmi belőle...
Már vége.
- Most megleptél. - Nem rossz.
Pezsgőt! Tizenegy óra van, már eleget vártunk.
- Így van! - Szép volt!
Ez gyorsan kilőtt!
Láttad, Dick?
Attól tartok, a férjem nem tud kielégíteni,
ha a reggeli pezsgőmről van szó!
Miss St. George!
Megengedi?
Miss St. George,
örömömre szolgált, hogy megismerhettem az elmúlt hetekben.
Már sokat vártam egy olyan hölgyre, aki miatt házasságra adhatom a fejemet.
Lenne...
Lenne a feleségem?
- Komolyan? - Teljesen komolyan gondolom.
- Akkor igen. - Igen?
Igent mondok. Határozottan.
Nem baj.
Ugye megkérsz majd újra, ha mama is itt lesz?
Nan!
Gratulálok!
Meglepetés!
Nan, férjhez megyek!
- Conchita! - Gratulálok!
- Feleségek leszünk! - Te jó ég!
Jinny!
Úgy örülök, hogy visszatért a valódi éned a tegnap esti bolondéria után!
Igen. Újra normális vagyok.
- Csodálatos hír! - Helyes.
Megmondtam...
Pezsgő.
Lesz egy új sógornőm. Jinny a nővérem lesz.
- Remélem, nem... - Biztosan...
Gratulálok, Jinny!
Egy lord.
- Bocsáss meg, hogy... - Nem...
Én kérek bocsánatot.
Sajnálom!
De figyelj!
A történtek után vajon Seadownnal...
Nem tudom, hogy vele...
milyennek képzeled az eljövendő házasságotokat.
Nos, majd hozzámegyek, és elmondom.
Igaz.
De biztos vagy benne?
Teljesen biztos?
- Semmi sem történt tegnap. - Semmi.
Ezt mondtad.
Csak...
nagyon nem szeretném, ha csalódnál.
Ne rontsd el az örömömet, Lizzy!
Eddig mindig Nan vonta el rólam a figyelmet,
de most egészen jól kezelte.
Nem örülnél nekem egy kicsit?
Legalább egy kicsit!
Theo!
Szia!
Szia! Hát te mit csinálsz itt?
Ez valóban nem vall rám,
de utánad kérdeztem, hová lettél Cornwallból.
- Gyere a kertkapuhoz! - Rendben.
Uram, asszonyom, jöjjenek gyorsan!
Tintagel hercegének kocsiját láttam a ház előtt.
A Hercegét? Mit keres itt?
Szegény Jinny!
Pont most került ki a piacról!
- Siessünk! - Menjünk!
Mi dolga a Hercegnek Runnymede-ben?
Nan hol van?
- Úristen! - Gyere, Conchita!
- Hogy vagy? - Jól. Most már sokkal jobban.
- Nehezen találtam rád. - Igen.
Hol voltál?
Hát, itt.
A barátaim végtelen partiján.
És ha most itt lennének a barátaid,
hogyan mutatnál be nekik?
Úgy, hogy íme a festő barátom, aki szeret sövények között sompolyogni!
Akár a csendőröket is rám hívhatnád.
Az lehet, de...
hihetetlenül örülök annak, hogy látlak.
Úgyhogy először sétáljunk egyet,
a csendőrök még ráérnek!
Nan, én... Várj...
Azt mondtad, bárcsak örökké Cornwallban maradhatnál.
Ez így van.
- Nem érdekel semmilyen felhajtás? - Egyáltalán nem.
Ez nagyon szokatlan.
Eddig semelyik lány sem gondolkozott és beszélt ilyen szabadon, szenvedélyesen.
És nem érdekeltem volna őket, ha csak festő lennék.
- Főleg pocsék festő. - Nagyon ügyes vagy.
Az az igazság...
Elmondom, mielőtt mindenki idejön, és elszáll a pillanat.
Eljátszhattam volna, hogy csak a véletlen hozott ide,
vagy csupán a kertet csodáltam éppen.
De az az igazság, hogy nagyon is határozott céllal
indultam útnak reggel Tintagelből.
Persze tudom, hogy ez őrültség.
És elnézést kérek a hirtelen döntésemért!
De muszáj.
Fontosnak tartom.
Te kivételes ember vagy. Őszintén.
Amikor a parton voltunk, különleges dolog volt köztünk...
Nos, nekem úgy tűnt, hogy te is így érzel.
Talán.
És ha megegyezünk abban, hogy mindig együtt úszunk a tengerben,
az élet elől bujkálva,
mások véleményével nem törődve...
Megtisztelnél azzal, hogy hozzám jössz feleségül?
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra