Kartais žmogui pažvelgus į tave
iš karto žinai, kad atsiminsi tą žvilgsnį visą gyvenimą.
Per tą ilgą mėnesį kelyje pamatėme visus Kornvalio kampelius.
Kiekvieną miestelį, paplūdimį, kraštovaizdį.
Bet tikrasis gyvenimas vyko toliau ir negalėjau amžinai jo vengti.
Končita mėnesį praleido stengdamasi būti motina,
o aš tuo metu galvojau, kaipgi gyventi be motinos.
Neatrašei nė į vieną sesers laišką.
Praėjo keturios savaitės nuo išvykimo iš Londono, o tu vis dar kaip nesava.
Gal aš ne tokia, kokia mane laikote.
Na, Končitai patiks ramus savaitgalis be kūdikio.
Namas, kuriame ji apsistojo Ranimide, be galo gražus.
Tik merginų savaitgalis.
Končita galės kojas ištiesti.
Vajetau, kokia tu dama.
Mano svajonė būt dama.
Tai pirma šoksim, Onorija, ar nekantrauji lošti?
Aš tuoj išlošiu. Lažinuos, kad stovėdama ant rankų
prisiminei, jog gimdei vos prieš keturias savaites.
O Dieve. Ten Nanė. Bėgam!
O dievulėliau. Tu tikrai čia?
- Ar tu tikra? - Tikra.
- Ar vėl išnyksi? - Aš tikra.
- O vargeli. - Kaip tu?
Nusivariusi. Iš manęs išlindo žmogus, niekad nebebūsiu tokia pati.
Bet Minė nuostabi ir niekas nebekreipia į tave dėmesio, kai esi motina.
Žodžiu, išgerkim, kol dar neišsilydėm.
Ledi Šelmė stebi. Labas, Onorija.
Kokia elegancija.
Nė nenutuokiu, kodėl mano brolis taip dažnai išvyksta.
- Norėtumei atsigerti? - Ne, ačiū.
Ką dar turėtume daryt?
Končita, noriu dėl kai ko pakalbėti.
Kaip išlėkei, nors prižadėjai būt su manimi?
Atsiprašau, kad nebuvau. Išgyvenau kai ką. Kitaip nebūčiau...
- Būtum pamačius, ką aš išgyvenau. - Pakalbėkim viduj.
Neįsivaizduoji, kiek turiu papasakot, Nane.
Kokiuose pokyliuose buvome. Operoje.
Dieve. Su opera daug pasakot.
Meibelė susiplėšė sijoną ir tėškės veidu prieš kažkokį lordą.
Na, rungtynėse Lizei įkando voras, o Džinė tik šoko
- su lordu Sidenu. - Tris kartus, gal keturis.
Jie praktiškai susižadėję. Mes praktiškai svainės.
- Lizė irgi šoko su Sidenu. - Vieną kartą.
Savaitgalis be motinų.
Visą savaitgalį galim veikt ką panorėjusios.
Kaip jūsų palydovė reikalauju daryti būtent taip, kaip pasakau.
Pirmiausia išmaukit savo gėrimus, bėkit į pievelę
ir sukitės visu greičiu.
Pirmyn!
- Motina perdavė linkėjimus. - Kieno motina?
Linksmybių viesulas, tiesa?
Atsargiai!
Kas čia? Maniau, būsim vienos.
Ričardai, ką gi čia veiki?
Dabar jau ji nurimo.
Končita.
Dovanokit, kad ne ten pasukau.
O jūs juk toks puikus raitelis, pone Donli.
Tik pažiūrėkit, kas čia.
Končita, ką čia išdarinėji?
Tai tu įšuoliavai į merginų savaitgalį.
- Žinojai, kad būsiu netolies. - Aš čia su draugėm, Diki.
- Sidenas. - Nežiūrėk.
Apsimesk, kad pasakiau ką protingo.
Bet kad jau jūs čia, ir visi apsimetame,
kad nematome, kokie esam suprakaitavę...
Tikiuos, nesielgiame nederamai, Onorija.
- Bus apkalbų, tik tiek. - Bus blogiau nei apkalbos.
Tik po taurę. Mes tik svetingos.
Dikai, apgailestauju, kad Mailsas nesuvaldo savo žirgo.
Bet pats žinai, kad laukinių gyvių
niekada nesutramdysi.
Na, šiandien tokia kaitri diena.
Kyla klausimas, kai atsigersim,
kaip dar bandysime atsigaivinti?
Nagi.
Pirmyn!
Eikš, Onorija!
Sveikutė, Onorija.
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
Jei kas sužinotų, kad buvome čia be palydovų...
Ką pagalvotų lordas Sidenas?
- Pagarsėsim kaip... - Kaip neliūdinčios merginos?
- Man tinka. - Būtų baisus pasipiktinimas.
- Pati žinai. - Džine,
juk žinai, kad aš ištekėjusi. Aš jūsų palydovė.
Aš esu atsakingumo viršūnė.
Na, panelė Testvali irgi kaip ir čia.
Nuo kada mes baidomės šėlionių?
Merginos, gal nepastebėjot? Mes - ne jie. Mes amerikietės.
Kada mums rūpėjo, ką mano žmonės?
Turiu omeny, anglai taip žavisi ta savo istorija.
Na, o mes visada kėlėme susižavėjimą.
Metas jiems pasimokyti iš mūsų.
Aš nepasiėmiau jokių šventiškų rūbų.
Aš turiu tik naktinius.
Esu tikra, Sidenas nesiskųs.
Meibele, šokau su juo tik tris kartus.
- Arba keturis. - Arba keturis.
Džine, įsivaizduok, kaip palengvės, jei kartu būsim toj šeimoj.
Aš pasiėmiau kelias sukneles.
Lize, nuostabiai atrodytum su žalia.
Gal pati ką nors šįvakar susirasi.
Įsivaizduok. Ką nors tik sau.
Meibele.
Pour toi.
- Man patinka. - Ji pasakiška.
Nane, po to vakaro jaučiuosi siaubingai. Norėjau...
Ar motina žino, kad pasakei man?
Ne, žinoma, kad ne.
Jai būtų siaubingai baisu.
Tu neįsivaizduoji.
Dieve, ką aš sau galvojau?
Tiesiog staiga tai išsiveržė man iš lūpų.
Tu atsiprašai, kad pasakei man ar kad 17 metų nepasakei?
Ne, aš atsiprašau turbūt už visą savo gyvenimą.
Neišeina gerai pasakyti, Nane. Aš ruošiausi.
Ištisas savaites ruošiausi, bet tu negalėjai
padėti man sugalvoti ką šmaikštaus,
protingo ar tinkamo pasakyti.
Nane, prašau, pasakyk, kad atleisi.
Tu atleidi žmonėms. Tu tokia.
Tu manęs nepažįsti.
Aš savęs nepažįstu. Galiu būti bet kas.
Ei, tu vis tiek Nanė. Tu vis tiek mano sesuo.
Dėl Dievo meilės, leisk padėt.
Visą tą laiką, kai kikendavome, pykdavomės, gulėdavome lovoje
ar mėtydavome sausainius, tu laikei paslaptį.
Mano visa praeitis melas.
Turiu pasakyti Končitai. Turiu pasakyti motinai. Ir turiu...
Ne, niekam negali sakyti...
Jei kas nors sužinos...
Sakai, kad praeitis melas, bet, Nane, neturėsi ateities.
- Mūsų atei... - Bet tau tai rūpi.
Tu taip padarei. Tu viską sugadinai ir ko dabar manęs prašai?
Tiesiog pamiršk tai. Pamiršk tai, Nane.
Tarsi nieko nenutiko. Na, koks skirtumas?
Virdžinija, mes nesipykstam dėl kaspino ar vėlavimo į pokylį.
Tai visas mano gyvenimas.
Jaučiuos tuščia.
Nebesu ta pati Nanė, tai paprasčiausias faktas.
O tu tik pusiau sesuo, tad gal tik pusiau apgailestauji.
Nane.
- Konče, prašau, pasikalbėkim... - Nane, niekad nesakyk, kad pamirštu tave.
Šįvakar kai ką dėl tavęs pakviečiau.
Ką? Šio savaitgalio esmė ne vyrai.
Nane, baik.
Ne. Kodėl apsimeti, kad viskas čia netyčia?
Dikas apsistojo čia pat.
O dar ta gėda su neva nesuvaldytais žirgais.
- Turime pasikalbėti dviese. - Dviese?
Taip, kai aš išsigandusi gimdžiau viena?
Šaukiau tave. Visa gerkle. O tu buvai paplūdimyje.
Žūtbūt norėjau likti. Bet turiu su tavim pasikalbėti.
- Nane, prašau... Ne, tu paklausyk. - Jei tik išklausytum...
Tu bet kurią akimirką grįši namo į Niujorką,
o aš - į tuos namus su tais žmonėmis, tomis sienomis ir ta tyla.
Taip, suplanavau šį savaitgalį. Ir, žinoma, Anglija pasibaisės.
Bet jai to ir reikia. Žmonės čia mėgsta baisėtis.
Tai, dėl ko mane mylėjo Dikas, jo šeimai yra neapkenčiama.
Matei angles.
Jos tik linksi, klauso ir siuvinėja.
Mes tarsi skirtingos rūšys.
Bet aš jį myliu, Nane.
Labai myliu savo vyrą.
Ir jei negaliu priversti jo mylėti manęs kaip seniau,
prisiminti, kas aš, o ne tik žvelgti į mane
su nusivylimu, aš neištversiu.
Tai ar padėsi man?
Nuo pat kūdikio gimimo, aš tokia...
Žodžiu, šis vakaras turi pasisekti.
Dievulėliau, Nane. Ačiū tau.
Labai tau ačiū.
Galvas - aukštyn, o gėrimus - iki dugno, taip, brangioji?
Taip.
Meibele, Lize, Džine.
Atrodai pasakiškai, Meibele.
Kaip gražiai atrodai. Visos jūs gražuolės.
Merginos, čia kaip senais gerais laikais.
Nesijaudinkit, dabar aš ištekėjusi moteris.
Ir motina.
Tad šįvakar bus tik ramus suaugusiųjų susitikimas.
Kultūringas ir subtilus.
Pripylei?
Pažvelk į Džinę, ji užvaldė visą kambarį.
Klausyk, Dikai, net tavo sesuo daugiau už tave linksminasi...
Nagi.
Dikai, tavo žmona moka pajudėti.
Aš matęs, kaip ji juda.
Tik ne pastaruoju metu. Ištobulinau naują judesį.
Žiūrėkit! Končita parodys savo judesį!
Žiūrėkit ir mokykitės! Šventės siela!
Prašau. Gerai jau.
Labas, meile.
Pasiūlysite ir man?
Išgerti?
Na, nežinau. Ką dar siūlote?
Anglijoje, panele Sent Džordž, perdėtas pasitikėjimas savimi nepatrauklus.
- Jūs labai graži. - Mano nosis...
Esu tikras, pati žinote tai iš besigėrinčių žvilgsnių.
Malonėtumėte pašokti?
Labai karšta. Galime išeiti į lauką?
Brangioji, eik į sodą. Aš tuoj ateisiu.
Jis iš tikrųjų atėjo.
Kas?
Kaimynas Gajus Tvortas.
Jis kone maldavo pakvietimo.
Teodorai, panelę Houplėj domina gamta.
Tu matei...
- Ar ne, Džina? - Ežį. Mačiau. Taip.
Buvo spygliuotas? Ar...
Taip. Labai spygliuotas.
Gal išsiuvinėsi jį, jei gerai tave pažįstu.
Įsivaizduokit, ką reiškia čia būti ežiu.
Šmirinėji čia nė nenutuokdamas, kad netoliese hercogas.
Atsiprašysiu.
Kaip jūs čia...
Končita primygtinai reikalavo.
Bet, jei būčiau žinojęs, kad sutiksiu Nanę Sent Džordž,
būčiau su šalmu.
Labas.
Tik norėjau pamatyti sodą.
Kartais reikia atsikvėpti, tiesa?
Pasiilgau tavęs.
Pasiilgau mūsų kartu.
Tiesiog būti šalia tavęs.
Galėti su tavimi kalbėtis.
Žinau. Po Minės tiesiog neturėjom...
Mūsų mažylė.
Turime mažylę.
Mažylę.
Končita, atlikim tavo judesį kartu, gerai?
Sidenas beveik nežiūri į mane. Prašau.
Padarykime abi kartu.
- Nagi. Prašau, Konče. - Mieloji, tu girta.
- Gerai. Palauk. - Parodysim judesį.
Končita, mes matėm tavo judesius, grįžk.
Rodome judesį.
- Taip. - Parodysim, Konče?
Taip.
Jis vis dar nežiūri.
Ei, mieloji, įpilkim tau išgerti. Tu vis tiek mūsų gražioji, girdi?
Argi ji ne nuostabi?
Gerai. Jau metas. Silkių slėpynės.
Meibele!
Jau metas! Silkių slėpynės! Tu geriausiai slėpies.
Slėpkis pirma! Pirmyn!
Gerai. Eime.
Kas nors...
Ar nuo praeito mūsų susitikimo kas nors nutiko?
Kaip suprasti?
Atrodai ramesnė.
Pastebėjai tai pirmas.
Kaip tu? Kaip dėl motinos ir panašiai?
Atsiprašau, nėra jokio „panašiai“. Kaip tu?
Visi tiesiog gyvena toliau.
Sunku matyti juos besijuokiant ir šypsantis, tiesa?
Taip.
Tiesiog manydamas, kad visi
šoka, juokauja ir kalba
apie kokį sūrį...
Man išties patinka sūris.
Akivaizdžiai netikęs pavyzdys, bet...
Taip. Gerai.
Bet kai staiga netenki motinos...
Kartais iškyla prisiminimai.
Be motinos yra...
Taip.
- Neikit. - Džine?
Neužsirakinai.
Na, ar tai būtų tave sulaikę?
Čia dėl Sideno, ar kaip?
Viskas gerai.
Bet jis pakvietė mane šokti. Jis pakvietė mane.
Aš pati nekviesčiau, jei manyčiau, kad judu...
Žinoma ne. Viskas gerai.
Nes aišku, kad mūsų draugystė svarbesnė.
Klausyk, mes nesusižadėję. Nesu jo sužadėtinė,
tą motina man primina kas kelias minutes.
Bet esmė ta, kad mes nežinome, ar ne?
Niekada nežinome.
Džine, kas, jei čia mūsų meilės istorija?
Mano ir jo?
Tai priklausys nuo Sideno, tiesa?
Anglijoje perdėtas pasitikėjimas savimi nepatrauklus,
tad jis nuspręs.
Regis, sužinosime, ar jį domina grožis ir žavesys ar...
Ar kas?
Na, kad ir ką tu turi.
Merginos! Silkių slėpynės! Kur jūs?
Visi ieškome Meibelės.
Merginos! Prasideda žaidimai.
Meibele, mes ateinam.
- Nagi. - Apačioje.
Lize! Kur ta tavo išdykusi sesuo?
Nesuvaldai jos?
Meibelė puiki slapukė.
Kur ji nuėjo? Į viršų?
Labas.
Apsimetu, kad ieškau jūsų sesers.
Tikrai?
Regis, iš tiesų ieškau jūsų.
Na, gal ieškokime drauge.
Žinai, man patinka ir ramybė.
Tikiuosi, išsiaiškinome,
kad man labai patinka beteliai tortuose,
laipiojimai pastatais ir visa kita. Labai patinka.
Bet ramiai vaikščioti irgi...
Pastaruoju metu nelipau jokiu pastatu.
Ar tokioje vietoje slėptųsi Meibelė?
Turbūt reikėtų patikrinti.
Nėra.
Gal norite uždaryti duris?
Radai mane.
Atsisėsk ten.
- Nori prisėsti čia? - Nusivilk savo suknelę.
Tai net ne mano suknelė.
- Nežinojom, kad čia bus kitų... - Ar nori nusivilkt?
Nusivilk.
Lėčiau.
Atrodo, kad tu, Končita ir kitos
kalbate kita kalba.
Garsiai.
Končita kalba garsiai.
Atrodo, kad ji bebaimė.
Ji įspūdinga.
Ar tu nekenti jos?
Ne.
Bet manau, ji nesupranta žmogaus pasirinkimo būti vienam,
kaip ir nesupranta, kas yra lordas.
Čia dėl Ričardo?
Na, jis tik vyras.
Končita būna savimi.
Kaip nepaprasta vien žinoti, ką tai reiškia.
Manau, vieną dieną sužinosi.
Ten tavo sesuo?
Ji per daug užsiėmusi kariaudama su Džine dėl tavo brolio.
Ką? Dėl Sideno?
Jos jo nepažįsta.
Na, girdėjau, kad jis - mįslė.
Jis pabaisa.
Nė nekrustelk.
Londone man nieko neliko, kai išvykai į Kornvalį.
Nejaugi?
Tikrai taip.
Niekas nerūpėjo, nes išvyko žmogus, su kuriuo norėjau dalintis įspūdžiais.
Na, tas žmogus iš pokylio ir panašiai,
galbūt jo išties nebėra.
Labas. Ką čia...
- Atsargiai. Slėpkis. - Ieškojau tavęs.
Ką sugalvojai, Lora?
Palydovės prižiūri, ne galvoja.
Ką darai?
Liepei slėptis.
Mojuoji kam nors?
- Ne, čia? - Taip.
Čia nerūpestingas gestas.
Čia mano nerūpestinga stovėsena.
Kokia atsaini.
Reikia pagalbos?
Taip, prašau.
Atsiprašau.
Už ką?
Tiesiog prie tavęs norisi atsiprašyti.
Už tai, kad ranka įstrigo pinučiuose?
Nane, niekad nesutikau žmogaus, su kuriuo lengva atvirauti.
Argi tai ne keista?
Eime į lovą?
Galime sugalvoti geriau.
- Kas geriau už lovą? - Ateik ir pamatysi.
Kas yra, Nane?
Tiesiog Džinė prasitarė apie kai ką ir...
Man per daug jausmų ir nežinau
ką su tuo daryti.
Gal galiu padėti?
Ne, niekas negali.
O Džinė sakė, kad negaliu niekam sakyti.
Kam pasakysiu, tas laikys mane prastesne.
Na, manau, jau aiškiai parodžiau, kad laikau tave
nepaprastai geru žmogumi.
Ir truputį žinau, ką reiškia, kai žmonės laiko tave prastu.
Tikrai?
Visi esame padarę ką nors, dėl ko nesididžiuojame.
Mano motina išties nėra mano motina.
Tai toks absurdas.
Esmė tokia, kad nesu ta, kuo save laikiau.
Motina...
Ponia Sent Džordž atleido mano tėveliui, bent jau žodžiu,
kaip visada, ir pasiėmė mane auginti.
Bet nežinau visko.
Džinė tik prasitarė, nors visada žinojo.
Jie visi visada žinojo.
Praktiškai tai visų blogiausia.
Melas. Jų visų susitarimas meluoti.
Tai gimei ne...
Tavo motina ir tėvas ne...
O žmonės smerks, nes jie visada smerkia.
Esmė paslaptys.
Tai visą gyvenimą uždelstos paslaptys.
Kai buvau mažytė, Saratogoje buvo tokia mergaitė
vardu Eimė Ferčaild.
Ji buvo nesantuokinis vaikas.
Kaip ją žmonės įžeidinėdavo.
Įžeidinėjo ir dėl besidraikančių plaukų,
kurie situaciją tik blogino.
Bet vos išgirdę jos vardą žmonės padarydavo tokią grimasą.
Per pobūvius prie jos šalia
niekas nesėsdavo, visi jos šalinosi,
nes žinojome, koks gyvenimas jos laukia.
Kaip ji galėtų turėti normalų gyvenimą?
O dabar ir aš tokia.
Aš esu Eimė Ferčaild
ir kartais ranka nekyla susitvarkyt plaukų,
o kartais aš ištisas valandas galiu juos dailinti.
Bet mes visi tokie skirtingi, tiesa?
Labai atsiprašau. Man nederėjo tiesiog... Nenorėjau,
- kad atrodytų, jog aš... - Žinoma, kad ne.
Viskas gerai.
- Gal tiesiog reikėtų... - Taip, jau vėlu.
Man turbūt jau metas. Taip. Manau, mes...
Reikėtų eiti.
Lordas Sidenas nuėjo gulti.
Liepė man pasakyti jums, kad pasimatysite per pusryčius.
Tobulinai savo judesius.
Pagaliau Anglija tokia, kokios norėjau.
Aš nenoriu būti Eime Ferčaild.
Ir nebūk.
Bet šukas pasiėmei, ar ne?
Atrodai truputį...
Ak, Nane.
Dabar bent abi žinome, o aš be galo gailiuosi.
Ne pusiau atsiprašau. O visiškai.
Man be galo liūdna.
Neliūdėk...
tau nedera prie suknelės.
Tai kas ji, jei ne mūsų motina?
Nežinau.
Ne, tikrai.
Buvo kažkoks laiškas.
Ieškojau po tėvelio stalą saldainių.
Paskaičiau tik nuotrupas. Vardo nemačiau.
Tik įžeidimus skirtus tėveliui...
ir susitarimą dėl pinigų.
Jie mane nusipirko?
Motina vos nepratrūko pykčiu, kai rado mane skaitant.
Nane, aš rimtai, jei pasakysi jai, ji...
- Turiu omeny, ji... - Nesakysiu.
Tiesiog palikime tai, gerai? Sutinki?
Tylėk kaip žemė ir viskas bus kaip seniau.
Nane, atsiprašau.
- Labas rytas. - Labas rytas.
Labas rytas.
Kai nesi namuose, viskas netikra.
Tiesiog žinojau tą karčią tiesą.
Prieš vestuves įtariau, kad visą gyvenimą
atsiprašinėsiu Končitos.
Reikėjo klausyti nuojautos.
Faktas toks: vienos yra moterys, o kitos - žmonos.
Niujorke, be abejo, buvo nuostabu, bet mes apsimetinėjome.
Kaip ir dabar. Kasdien apsimetinėjame.
O realybėje aš tiesiog manau, kad motina buvo teisi.
Končita tiesiog nepritampa.
Niekad nepritaps.
Bet ji kaip priklausomybė.
Mylėsiu ją visą gyvenimą. Niekad nesiliausiu.
Kaip galėčiau? Kaip galima nustot kvėpuot?
Nane, brangioji.
Ar vakar...
stebėjai Diko išraišką, kai šokau?
Juk jam patiko, ar ne?
Kas negerai?
Aš ne tokia žmona, kuriai reiktų, kad jis pastebėtų naujas pirštinaites.
Žinoma, kad ne.
Ar kad sėdėtų ir su pasigėrėjimu stebėtų mane miegančią.
Nors aš stebiu savo miegančią mažylę.
Dieve.
Nane, nuo pat jos gimimo aš tokia sutrikusi.
Jai reikia manęs, o jie nė neleidžia būti su ja.
Negana to, viską skauda ir jaučiuos tiesiog...
Ar kalbėjai su Diku?
Dieve, noriu, kad jis geistų manęs, o ne gailėtų.
O labiausiai nenoriu, kad jam būtų dėl manęs gėda.
Nebūčiau vykusi į Kornvalį, jei manęs nebūtų privertę.
Žinau, Nane. Aišku? Aš žinau.
Man tereikia naujo plano, ir tiek.
Iki to vaidinsiu linksmą. Jis negali žinoti, kad skaudina mane.
Paklausyk, Nane,
kai imsi ieškoti savo žmogaus, jei tik tokia diena išauš,
pasistenk surasti tokį, kuris nenorės, kad apsimetinėtum.
Tokį, kuriam galėčiau patikėti visas paslaptis.
Kuris klausytųsi.
Ir kuris žinotų, ką man reikia išgirsti.
Brangi Nane, tikrai tave myliu, bet manau, kad teks sumažinti lūkesčius.
Tik truputėlį.
Ei, galime pakalbėti?
Klausyk, viskas gerai. Nieko tokio.
Ne, bet aš ne tai...
Klausyk, nesvarbu. Tikrai.
- Žinoma, kad pasirinko tave. - Bet nepasirinko. Nepasirinko.
Nieko nenutiko.
Tai niekada nebus daugiau nei tik...
Klausyk, viskas.
- Siaubingai. - Neblogai.
Šampanas. Pakankamai laukėm, jau 11.00 val.
- Taip, pakankamai. - Šaunu.
Anksti iššoko!
Matei, Dikai?
Taip, deja, mano vyras nemoka manęs patenkinti,
jei kalbame apie rytinį šampaną.
Panele Sent Džordž.
Galiu sutrukdyti?
Panele Sent Džordž, pastarąsias savaites
buvo malonu su jumis pažindintis.
Ilgą laiką norėjau sutikti žmogų, kurį norėčiau vesti.
Ar sutiktumėte...
tapti mano žmona?
- Nuoširdžiai peršatės? - Visiškai.
- Tuomet taip. - Taip?
Visiškai sutinku.
Viskas gerai.
Pasipiršite dar kartą prie motinos, gerai?
Nane.
Sveikinu.
Staigmenėlė.
Nane, aš išteku!
- Končita. - Sveikinu!
- Būsime žmonos. - Dieve mano.
Džine.
Labai džiaugiuosi, kad vėl esi savimi po vakarykščių kvailysčių.
Taip. Vėl normali.
- Galit patikėt? - Gerai.
Sakiau jums...
Šampano.
Turėsiu svainę. Būsim seserys su Džine.
- Tikiuos, nemanai... - Ar tu tikrai...
Sveikinu, Džine.
Už lordo.
- Atleisk, kad... - Ne...
Tu man atleisk.
Aš atsiprašau.
Bet paklausyk.
Po visko susimąsčiau, ar Sidenas...
Turiu galvoje, kas, jei...
Kaip įsivaizduoji santuoką su juo.
Ištekėsiu ir tada pranešiu tau.
Aišku.
Ar tu tuo tikra?
Visiškai užtikrinta?
- Vakar nieko nenutiko. - Nieko nenutiko.
Tu taip sakei.
Tiesiog...
labai nenorėčiau, kad nusiviltumei.
Negadink man visko, Lize.
Dažniausiai džiaugsmą nustelbia Nanė, bet pastaruoju metu
ji iš tiesų elgias nuostabiai.
Negalėtum tiesiog dėl manęs džiaugtis?
Bent šiandien?
Teo.
Sveiki.
Sveiki. Ką čia veikiate?
Man tai išties nebūdinga.
Atsekiau paskui jus nuo pat Kornvalio.
- Susitikim prie vartų. - Gerai.
Pone, ponia, turite ateiti.
Prie įvažiavimo stovi Tintadželio hercogo karieta.
Hercogo? Ką jis čia veikia?
Vargšė Džinė.
Jis pasirodo, kai ji jau užimta.
- Paskubėkim. - Eime.
Kam hercogui vykti į Ranimidą?
Kur Nanė?
- O Dieve. - Nagi, Končita.
- Kaipgi jūs laikotės? - Gerai. Žymiai geriau.
- Iš pradžių buvo sunku jus rasti. - Taip.
Kur buvote?
Tiesiog ten.
Savo draugės nesibaigiančiose šėlionėse.
Jei jūsų draugai dabar būtų čia su mumis,
kaip mane pristatytumėte?
Na, tiesiog kaip draugą menininką, mėgstantį slapstytis už gyvatvorių.
Turite visą teisę mane suimti.
Galbūt, bet man...
nepaprastai malonu jus matyti.
Tad pirma pasivaikščiokime,
o galbūt po to iškviesiu apsaugą.
Nane, turiu kai ką... Prašau...
Sakėte, kad norėtumėte likti Kornvalyje amžinai.
Taip.
- Ir jūsų nedomina bereikalingas šurmulys. - Nė trupučio.
Man tai labai neįprasta.
Pažįstamos merginos dažniausiai negalvoja ir nekalba taip laisvai ir karštai.
Ir joms nerūpėčiau, jei būčiau tik menininkas.
- Ir dar toks prastas. - Jūs puikus menininkas.
Esmė ta...
Turiu pasakyti, kol neatėjo kiti ir visko nesugadino.
Galėčiau apsimest, kad tiesiog važiavau pro šalį
ar kad esu kažkoks sodų entuziastas.
Bet tiesa ta, kad auštant išvykau iš Tintadželio
su apgalvotu ir aiškiu ketinimu.
Žinoma, tai kvaila.
Ir atsiprašau, kad taip skubu ir dėl viso kito.
Bet aš privalau.
Jaučiu, kad tai be galo svarbu.
Manau, kad jūs nepaprasta. Tikrai.
Ir paplūdimyje mudu patyrėme tokį...
Na, galbūt ir jūs tai pajutote.
Gal.
Ir jei sutarsime, kad galbūt visuomet plauksime jūra
tolyn nuo gyvenimo beprasmybių,
negalvosime apie kitų nuomonę...
Ar suteiksite man garbę ir tapsite mano žmona?
Išvertė Kristina Čeidaitė