Noen ganger ser noen på deg,
og du vet med en gang at du vil huske det til den dagen du dør.
Den lange måneden på reisefot så vi hvert hjørne av Cornwall.
Hver eneste by, strand og landskap.
Men det virkelige liv gikk videre andre steder, og jeg kunne ikke unngå det.
Conchita hadde prøvd å være mor i en måned
mens jeg hadde grublet på hvordan jeg skulle være uten en.
Du har ikke svart på noen av din søsters brev.
Det er fire uker siden vi forlot London, og du har ikke vært deg selv.
Kanskje jeg ikke er den du tror.
Conchita vil bli glad for en avslappende helg uten barnet.
Huset hun har tatt i Runnymede, er vakkert.
En helg med bare dere jenter. Og Conchita kan slappe av.
For en dame du er.
Alt jeg har ønsket å være.
Dansing først, Honoria, eller er du desperat etter å gamble?
Jeg vedder på at da du sto på hender,
husket du at det er bare fire uker siden du fødte.
Herregud. Det er Nan. Kom igjen!
Ptro.
Gosj. Er du virkelig her?
- Er du ekte? - Det er jeg.
- Eller drar du igjen? - Ja.
- Gosj. - Hvordan har du det?
Utkjørt. En hel person kom ut av meg, og jeg er ødelagt for alltid.
Men Minnie er guddommelig, og ingen ser på deg når du har blitt mor.
La oss få oss noe å drikke før vi smelter.
Lady Villstyring passer på. Hei, Honoria.
Elegansen.
Mon tro hvorfor broren min drar hjemmefra så ofte.
- Vil du ha en drink? - Nei takk.
Hva skal vi gjøre?
- Jeg må snakke med deg om noe. - At du dro rett etter å ha lovet å bli?
Unnskyld. Jeg var ute av meg. Jeg ville ikke...
- Du skulle sett tilstanden jeg var i. - Kan vi snakke inne?
Du aner ikke hvor mye vi har å fortelle. Ballene vi har vært på. Operaen.
Operaer er uendelige.
Mabel rev opp skjørtet og ramlet foran en lord.
Lizzy ble bitt av en edderkopp, og Jinny har ikke gjort annet
- enn å danse med lord Seadown. - Tre eller fire ganger.
De er så godt som forlovet. Vi er så godt som svigerinner.
- Lizzy danset også med Seadown. - En gang.
En hel helg uten mødre.
Vi kan gjøre som vi vil hele helgen.
Som anstanden deres må dere gjøre akkurat som jeg sier.
Få i dere drinken, løp nedover plenen og snurr rundt så fort dere kan.
Løp, løp, løp!
- Mor hilser. - Hvis mor?
En virvelvind av moro, hva?
Pass opp!
- Hvem er det? Jeg trodde det ble bare oss. - Hva er det du gjør, Richard?
Nå er hun rolig.
Conchita.
Beklager at jeg ledet feil vei.
Og du som er en så dyktig rytter, Mr. Dawnly.
Se hvem det er.
- Conchita, hva er det du driver med? - Du galopperer inn i jentehelgen vår.
- Du visste at jeg var like ved. - Jeg er her med venner.
- Det er Seadown. - Se ut som om jeg sa noe smart.
Men siden dere er her, og vi later som vi ikke merker hvor svette vi er...
Jeg håper vi ikke er uanstendige, Honoria.
- Det blir bare sånt styr. - Mer enn bare styr.
Én drink. Vi er bare gjestfrie.
Det er synd at Miles ikke kan styre hesten sin.
Men du vet at når en skapning er født vill, kan den ikke bli helt temt.
Det er så varmt i dag.
Og spørsmålet er når vi har tatt den ene drinken,
hva annet forfriskende kan vi gjøre?
Kom igjen.
Kom igjen!
Kom igjen, Honoria!
Hei, Honoria.
BASERT PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Men hvis det kommer ut at vi var her uten anstand...
Hva vil lord Seadown tenke?
- Vi vil få rykte for... - For ikke å være ulykkelige?
- Greit for meg. - Det ville blitt krangling, og det vet du.
Jeg er gift. Jeg er anstanden.
Jeg er anstendigheten selv.
- Miss Testvalley er jo i portnerboligen. - Når har vi vært redde for å feste?
Har dere ikke lagt merke til det? Vi er ikke dem. Vi er amerikanere.
Når har vi brydd oss om hva folk mener om oss?
Britene er så fascinert av historien sin.
Vi har en historie med å være fascinerende.
Det er på tide at de lærer av oss.
- Jeg har ikke med festklær. - Jeg tok med omtrent bare nattøy.
Seadown vil neppe klage.
Jeg danset med ham bare tre ganger.
- Eller fire. - Eller fire.
Forestill deg lettelsen om vi er sammen i den familien.
Jeg tok med noen kjoler.
Du ville blitt fantastisk i grønt, Lizzy.
Kanskje du finner noen selv i kveld.
Tenk det. En for meg selv.
Mabel.
Pour toi.
- Elsker den. - Den er nydelig.
Jeg har følt meg forferdelig etter den kvelden. Jeg ville...
Vet mor at du har fortalt meg det?
Nei, selvfølgelig ikke.
Hun ville blitt så forferdet. Du aner ikke.
Hva tenkte jeg på?
Det kom bare plutselig ut av munnen min.
Ber du om unnskyldning for at du sa det, eller de 17 årene du ikke sa det?
Nei, jeg ber om unnskyldning for hele livet mitt, tror jeg.
Dette kommer ut feil. Jeg har øvd.
Jeg har øvd i ukevis, men uten deg til å hjelpe meg
ved å komme på noe morsomt eller smart å si,
eller alltid å vite hvilke ord å velge.
Si at du tilgir meg. Du tilgir folk. Det er det du gjør.
Du kjenner meg ikke. Jeg kjenner meg ikke. Jeg kan være hvem som helst.
Du er fortsatt Nan. Du er fortsatt søsteren min.
La meg hjelpe deg da.
Hver gang vi fniste, og hver gang vi kranglet eller lå i sengen
og kastet kaker i luften, hadde du en hemmelighet.
Og hele fortiden min er en løgn.
Jeg må fortelle det til Conchita. Og til mor.
Nei. Du må ikke fortelle det til noen. Hvis noen får vite det...
Du sier at fortiden din er en løgn, men framtiden din vil ikke eksistere.
- Vår... - Bare du bryr deg om det.
Du gjorde dette. Du ødela dette, og nå ber du om hva?
Bare glem det. Bare glem det, Nan.
Det er som om det ikke har skjedd. Hva betyr det?
Dette er ikke en krangel om et hårbånd eller å komme sent til et selskap.
Dette er hele livet mitt.
Jeg kjenner meg hul.
Jeg er ikke den Nan jeg var, og det er et faktum.
Og du er bare halvsøsteren min, så kanskje du bare er halvt lei deg.
Nan.
- Kan vi bare snakke... - Ikke si at jeg ikke tenker på deg.
Jeg har invitert noen til deg.
Denne helgen skulle ikke handle om menn.
Kom igjen, Nan.
Hvorfor later du som alt dette er tilfeldig?
Dick er like ved. Og den forestillingen med hesten som løp løpsk.
- Jeg må snakke med deg. Bare vi to. - Bare vi to?
Som da jeg fødte og var livredd og alene.
Ropte på deg. Skrek. Og du var på en strand.
Jeg ville bli. Men jeg må snakke med deg.
- Nei, du skal høre på meg. - Gi meg et øyeblikk...
Snart er du hjemme i New York,
og jeg er tilbake i huset med de folkene og de veggene og den stillheten.
Ja, jeg planla denne helgen. Og England vil bli forferdet.
Men det er perfekt for England. De elsker å være forferdet.
Alle de tingene Dick elsket ved meg, avskyr familien hans.
Du har sett engelske jenter.
De bare nikker og adlyder og broderer.
Vi er som en helt annen art.
Men jeg elsker ham, Nan.
Jeg elsker mannen min.
Og hvis jeg ikke kan få ham til å elske meg som han gjorde før,
å huske hvem jeg er, og ikke bare se på meg med skuffelse, overlever jeg ikke.
Vil du hjelpe meg?
Helt siden barnet har jeg vært så...
Uansett... Jeg må få denne kvelden til å fungere.
Herregud, Nan. Takk.
Tusen takk.
Vi må holde hodet oppe og drinkene nede, ikke sant?
Jo.
Mabel, Lizzy, Jinny.
Du ser guddommelig ut, Mabel.
Du er vakker. Dere er alle nydelige.
Er ikke dette som før i tiden?
Slapp av. Jeg er en gift kvinne nå.
Og mor.
Så i kveld blir det bare en rolig voksensamling.
Sofistikert og stillferdig.
Gjorde du det?
Se på Jinny. Hun har hele rommet i lommen.
Dick, selv søsteren din har det morsommere enn deg.
Kom igjen.
- Kona di har dansetrinnene. - Jeg har sett dem.
Ikke i det siste. Og jeg har jobbet med et nytt et.
Se, alle sammen. Conchita gjør dansen.
Se og lær. Vær festen!
Vær så snill. Greit.
Hallo, kjære.
Tilbyr du meg en av dem?
En drink?
Jeg vet ikke. Hva annet tilbyr du?
I England, Miss St. George, anser vi pågåenhet som utiltalende.
- Du er veldig vakker. - Nesen min...
Det vet du sikkert av alle de beundrende blikkene.
Kan jeg håpe på en dans?
Det er så varmt. Kan vi gå ut?
Gå ut i hagen, du. Jeg kommer snart.
Han kom virkelig.
Hvem?
Naboen, Guy Thwarte.
Han nesten tagg om en invitasjon.
Theodore, Miss Hopeleigh er interessert i natur.
Du så et...
- Ikke sant, Jean? - Et pinnsvin. Ja.
Og var det piggete? Eller...
Ja.
Du broderer det kanskje, kjenner jeg deg rett.
Tenk å vært et pinnsvin rundt her.
Bare pinnsvine rundt uten å ane at du er nær en hertug.
Ha meg unnskyldt.
Hvordan? Hvordan kan du være...
Conchita insisterte.
Men g adde jeg visst at Nan St. George var her,
ville jeg brukt hodebeskyttelse.
Hallo.
Jeg ville bare se hagen.
Iblant må man bare trekke pusten.
Jeg har savnet deg.
Jeg har savnet oss.
Bare å være nær deg.
Å kunne snakke med deg.
Jeg også. Helt siden Minnie kom, har vi ikke hatt...
Vår lille jente.
Vi har et barn.
Et barn.
Conchita, la oss gjøre dansen vår sammen.
Seadown legger knapt merke til meg. La oss gjøre det. Begge to sammen.
- Vær så snill. - Du er full, kjære.
- OK. - Vi skal gjøre dansen.
Vi har sett dansen. Kom og sett deg.
Vi skal gjøre dansen.
- Ja. - Skal vi, Conchie?
Ja.
Han ser ikke på.
La oss finne en drink til deg. Du er fortsatt den vakre.
Er hun ikke skjønn?
Greit. Tiden er inne. Gjemsel.
Mabel! Mabel! Mabel!
Tid for gjemsel! Du er best til å gjemme deg.
Gjem deg først. Kom igjen!
Kom igjen.
Har noe...
Har det skjedd noe siden sist jeg traff deg?
Hva mener du?
Du virker roligere.
Du er den første som merker det.
Hvordan går det med deg? Med moren din og alt.
Beklager. Det er ikke noe "og alt". Hvordan har du det?
Alle går bare videre i livet.
Det er vanskelig å akseptere at de ler og smiler.
Ja.
Og iblant er bare tanken på at alle danser og spøker og prater om
ost eller noe...
Jeg liker ost.
Det er et dårlig eksempel, men...
Ja. Bra.
At moren din plutselig ikke er der...
- Noen ganger spretter minnet fram. - Ikke å ha en mor, er...
Ja.
- Ikke kom inn. - Jinny?
Du låste ikke.
Ville det stoppet deg om jeg hadde det?
Er du... Med Seadown og alt?
Det går bra.
Han bød meg opp til dans. Jeg ville sagt nei om jeg trodde du og han...
Selvfølgelig. Det er greit.
For det er viktigst for meg, vennskapet vårt.
Jeg er ikke forlovet med ham, som moren min minner meg på hvert fjerde minutt.
Saken er at vi ikke vet noe.
Vi vet det aldri.
Hva om dette er kjærlighetshistorien vår? Min og hans.
Det er jo opp til Seadown.
I England synes de pågåenhet er utiltalende,
så han bestemmer.
Og det avhenger vel av om han er interessert i skjønnhet og sjarm eller...
Eller hva?
Hva det enn er du tilbyr.
Jenter! Gjemsel! Hvor er dere?
Alle leter etter Mabel.
Jenter! Leken begynner.
Mabel, vi kommer.
- Kom igjen. - Nede.
Lizzy! Hvor er den slemme søsteren din? Kan du ikke holde styr på henne?
Mabel er dronningen av å gjemme seg.
Hvor er hun? Oppe?
Hallo. Jeg har latt som jeg leter etter søsteren din.
- Har du det? - Jeg har egentlig lett etter deg.
Kanskje vi bør lete sammen.
Jeg liker stillheten også.
Jeg håper vi har fastslått at jeg er en stor tilhenger av å slippe sko i kaker
og klatre ut av bygninger og resten. Stor tilhenger.
Men bare å rusle og være tause er også...
Jeg har ikke klatret på bygninger i det siste.
Ser dette ut som et sted der Mabel kunne gjemt seg?
Kanskje vi bør sjekke.
Ingenting.
Vil du lukke døren?
Du fant meg.
Sett deg der.
- Vil du sitte her? - Ta av deg kjolen.
Den er faktisk ikke min engang.
- Vi visste ikke at noen andre... - Vil du det?
Ta den av.
Saktere.
Det er som om Conchita og dere andre snakker et annet språk.
Høyt.
Det er Conchitas språk.
Det er som om hun er fryktløs.
Hun er fabelaktig.
Avskyr du henne?
Nei.
Men jeg tror ikke hun forstår en som velger å være alene
mer enn hun forstår hva en lord er.
Richard?
Han er bare en mann.
Conchita er seg selv.
Utrolig å vite hva det betyr.
Jeg tror at en dag finner man det bare ut.
Var det søsteren din?
Hun er opptatt med å slåss med Jinny om broren din.
Hva? Seadown?
De kjenner ham ikke.
Jeg hører at han er et enigma.
Han er et monster.
Ikke rør en muskel.
London var over for meg da du dro til Cornwall.
Er det sant?
Fullstendig.
Den ble irrelevant fordi den personen jeg ville dele den med, var borte.
Den personen fra før, fra ballet og så videre,
hun er kanskje faktisk borte.
Hva er det du...
- Gjem deg. - Jeg lette etter deg.
Hva driver du med, Laura?
En anstands oppgave er ikke å leke.
Hva er det du gjør?
Du ba meg gjemme meg.
Vinker du til noen?
- Dette? - Ja.
Det er avslappet. Det er sånn jeg står når jeg er avslappet.
Du er morsom.
Vil du ha hjelp?
Ja, takk.
Jeg beklager.
Hvorfor det?
Du får meg bare til å ville beklage.
For å få armen din sittende fast i et espalier?
Nan, jeg har aldri møtt noen det er så lett å være ærlig mot.
Er det ikke rart?
Skal vi legge oss?
Kanskje vi kan finne på noe bedre.
- Hva er bedre? - Kom og se.
Hva er det, Nan?
Bare... Jinny buste ut med noe og...
Alt sammen har vært for enormt, og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med det.
Kan jeg hjelpe?
Nei, ingen kan det. Og Jinny sa at jeg ikke må fortelle noen det.
De jeg sier det til, vil se ned på meg.
Jeg tror jeg har gjort det klart at jeg har veldig høye tanker om deg.
Og jeg har litt erfaring med at folk ser ned på meg.
Har du det?
Vi har alle gjort ting vi ikke er stolte av.
Moren min er ikke moren min.
Det er helt latterlig.
Faktum er at jeg ikke er den jeg trodde.
Mor...
Mrs. St. George. Hun tilga faren min,
utenpå i det minste, og hun tok meg til seg.
Jeg vet ikke alt.
Jinny plumpet ut med det. Hun har visst det hele tiden. Alle har visst det.
Det er nesten det verste.
Løgnene. Sammensvergelsene om å lyve. Alle sammen.
Så fødselen din var ikke... Moren din og faren din var ikke...
Og folk vil dømme, for det er det de gjør.
Men det er hemmelighetene. Det er et helt liv med dem.
Jeg husker at det var en jente i Saratoga, og hun het Amy Fairchild.
Hun ble født utenfor ekteskap,
og alt det de kalte henne.
Det var også på grunn av håret hennes, som var en eneste floke, og det hjalp ikke.
Folk skar en grimase når navnet hennes ble nevnt.
I selskaper satt hun alene, med en sirkel rundt seg ingen gikk inn i,
for alle visste hvordan livet hennes ville bli.
Og hun kunne aldri bli normal. Og nå er det... Nå er det meg.
Jeg er Amy Fairchild,
og noen dager bryr jeg meg ikke om håret mitt,
men andre dager kan jeg bruke timevis på det.
Men alle er bare forskjellige.
Jeg er lei for det. Jeg skulle ikke
- Jeg ville ikke at du skulle føle at... - Nei da. Det er i orden.
- Skal vi bare... - Ja, det er sent.
Jeg bør nok gå. Jeg synes vi...
Jeg synes det.
Lord Seadown har lagt seg.
Han ba meg si at dere møtes til frokost.
Du har øvd på bevegelsene dine.
Endelig er England som jeg håpet.
Jeg vil ikke være Amy Fairchild.
Så ikke vær det.
Men du tok vel med en hårbørste?
Det ser litt...
Å, Nan.
Nå vet vi det i det minste sammen, og jeg er så lei for det.
Ikke bare litt lei meg. Jeg er fullt ut lei meg.
- Til jeg blir blå i ansiktet. - Ikke vær blå i ansiktet.
Det krasjer med kjolen din.
Hvem var det hvis det ikke var mor?
Jeg vet ikke.
Det er sant.
Det var et brev.
Jeg lette i pappas skrivebord etter sukkertøy,
men jeg leste bare litt av det. Jeg så ikke noe navn.
Bare fornærmelser mot pappa og...
...hvordan pengene skulle bytte hender.
Kjøpte de meg?
Ja, vel, mor eksploderte nesten da hun så meg.
Hvis du snakker med henne, vil hun... Jeg mener...
Det skal jeg ikke.
La oss bare lukke boksen. Ja?
Ikke fortelle det til en sjel, og det blir som før.
Å, Nan. Jeg er så lei for det.
- God morgen. - God morgen.
Ingenting er ekte når man er hjemmefra.
Jeg visste det. Det er den stygge sannheten.
Før bryllupet fryktet jeg å måtte unnskylde for Conchita resten av livet.
Og jeg skulle lyttet til magefølelsen. Det er kvinner og så er det hustruer.
Og New York var selvsagt fantastisk, men det var et spill.
Akkurat som dette er et spill. Spill hver eneste dag.
Og i det virkelige liv... Jeg tror at mor har rett.
Conchita passer ikke inn.
Det vil hun aldri.
Men hun er som en avhengighet.
Og jeg vil aldri slutte å elske henne.
Hvordan kan jeg det? Mer enn å slutte å puste.
Nan, kjære deg.
I går kveld...
Så du Dicks ansikt da jeg danset?
Han likte det vel?
Hva er i veien?
Jeg er ikke en hustru som vil at han skal legge merke til de nye hanskene mine.
Eller beundre meg når jeg sover.
Men jeg ser på barnet mitt når hun sover.
Herregud.
Helt siden hun ble født, har jeg vært et eneste rot.
Hun trenger meg, og de lar meg ikke være sammen med henne.
- Og alt gjør vondt, og jeg føler meg så... - Har du snakket med Dick?
Jeg vil at han skal begjære meg, ikke ynkes over meg.
Og absolutt ikke det verste, skamme seg over meg.
Jeg ville ikke dratt til Cornwall om jeg ikke ble tvunget.
Jeg vet det, Nan. OK?
Jeg trenger bare en ny plan.
Inntil da må jeg bare smile. Han må ikke se at han sårer meg.
Hør her, Nan,
når du begynner å se etter noen, hvis den dagen kommer,
prøv å finne en som ikke vil at du skal spille.
En jeg kan stole på og fortelle hemmeligheter.
Som lytter. Og som forstår hva jeg trenger å høre.
Kjære, Nan, jeg er glad i deg, men jeg tror du må senke forventningene.
Bare bitte litt.
Kan vi snakke sammen?
Det er i orden. Det er greit.
Men det er ikke...
Det spiller ingen rolle.
- Selvfølgelig valgte han deg. - Men han gjorde ikke det.
Ingenting skjedde.
Det blir aldri noe mer enn...
Det er over.
- Sjokkerende. - Ikke verst.
Champagne. Klokken er elleve. Vi har ventet lenge nok.
Ja, det har vi.
Den spratt for tidlig!
Så du det, Dick?
Mannen min klarer ikke å tilfredsstille meg
når det gjelder morgen-champagne.
Miss St. George.
Får jeg lov?
Jeg har satt pris på, Miss St. George,
muligheten til å bli kjent med deg de siste ukene.
Jeg har lenge ventet på å møte en som ville få meg til å tenke på ekteskap.
Vil du...
Vil du bli min hustru?
- Mener du det? - Fullt og helt.
- Ja. - Ja?
Jeg sier ja.
Det går bra.
Du vil vel spørre meg igjen når mor kan høre det?
Nan.
Gratulerer.
Overraskelse.
Nan, jeg skal gifte meg!
- Conchita. - Gratulerer!
- Vi blir hustruer. - Herregud.
Jinny.
Jeg er så glad for at du er deg selv igjen etter dumhetene i går kveld.
Ja. Tilbake til det normale.
- Kan du fatte det? - Bra.
- Jeg sa... - Champagne.
Jeg får en svigerinne. Jinny og jeg blir søstre.
- Jeg håper ikke du tror... - Er du sikker...
Gratulerer, Jinny.
En lord.
- Jeg er lei for... - Nei.
Jeg er det.
Jeg er lei for det.
Men hør her.
Etter alt sammen lurer jeg på om Seadown...
Jeg lurer på om...
Når du tenker på hvordan det vil bli å være gift med ham.
Jeg skal gifte meg med ham og fortelle etterpå.
Er du sikker?
Er du helt sikker?
- Det skjedde ikke noe i går. - Nei.
Det var det du sa.
Jeg bare...
Jeg vil så nødig at du skal bli skuffet.
Ikke ødelegg det for meg.
Vanligvis er det Nan som legger en demper på ting, men hun har vært fantastisk.
Kan du ikke bare være glad på mine vegne? I det minste i dag.
Theo.
Hallo der.
Hallo. Hva gjør du her?
Dette ligner ikke meg.
Jeg har fulgt sporene dine helt fra Cornwall.
- Møt meg ved porten. - OK.
Sir, madam, dere må komme.
Hertugen av Tintagels vogn er i innkjørselen.
Hertugen? Hva gjør han her?
Stakkars Jinny. Han dukker opp akkurat når hun er tatt.
- Kom igjen. - Kom igjen.
- Hvorfor kommer hertugen til Runnymede? - Hvor er Nan?
- Herregud. - Kom igjen, Conchita.
- Hvordan har du det? - Bra. Mye bedre nå.
- Jeg strevde med å finne deg. - Ja.
Hvor har du vært?
Bare der.
På mine venners uendelige fest.
Og hvis vennene dine var her med oss nå, hvem ville du sagt at jeg var?
En kunstnervenn av meg som liker å snike seg rundt hekker.
Det ville vært i din rett å få meg arrestert.
Kanskje, men jeg er...
Jeg er så veldig glad for å se deg.
La oss gå en tur først,
og så tilkaller jeg kanskje øvrigheten senere.
Nan, jeg må... Vær så snill.
Du sa at du skulle ønske du kunne bli i Cornwall for alltid.
Ja.
- Og du er ikke opptatt av tøys. - Slett ikke.
Det er veldig uvanlig.
Pikene jeg oftest møter, snakker ikke så fritt eller lidenskapelig.
Og de ville ikke likt at jeg bare var kunstner.
- Særlig en dårlig en. - Du er god.
Faktum er... Jeg må snakke før alle kommer og det er ødelagt.
Jeg kunne latt som jeg bare dro forbi i dag eller var fascinert av hager.
Men sannheten er at jeg dro fra Tintagel i morges med et klart mål.
Dette er selvsagt latterlig. Og jeg beklager hvor fort det går.
Men jeg er nødt.
Det føles nødvendig.
Jeg synes du er usedvanlig. Virkelig.
Og på stranden hadde vi to denne...
Det føltes som om du også følte det.
Kanskje.
Og hvis vi ble enige om alltid å svømme i havet
og gjemme oss for livets tøys, uten å bry oss om hva andre mener...
Vil du gjøre meg den ære å bli min hustru?
Tekst: Evy Hvidsten