Anglický vévoda, krasavec.
Kdo bude jeho vévodkyní?
Nan!
Ó, vévodkyně Nan, vévodkyně Nan.
„Nikdy se nevdám. Počkat, on je vévoda?“
- Conchie, přestaň. - „Ano, mohu.“
Ani to neodpovídá. Víš, že jsem nevěděla, že je vévoda.
Nevěděla, že je vévoda.
Myslela, že je malíř.
- Proč jsi to neřekla? - Dost. Vážně.
Jak si ho můžu vzít? Viděla jsem ho jen dvakrát.
Sotva mě zná. Vůbec nic o mně neví.
Ó, drahá. Poznávání začíná teprve po svatbě.
Manželství je...
Nepodceňuj to.
Já to naopak přeceňuju.
Přemítám o tom neustále od chvíle, co mě požádal.
Rozhodně nemohu být vévodkyní.
Uveď jeden důvod, proč nemůžeš.
Co je vlastně vévodkyně?
Akorát že Theo se objevil a...
dodal mi pocit...
- On ti dodal pocit! - Přestaň. Nech toho.
Jako bych dokázala uniknout. A když jsem s ním,
můžu zkrátka... Můžu téměř zapomenout, kdo jsem.
Já ti povím, kdo jsi.
Ta, jejíž bláznivé zásnuby nám zajistily pozvání
na soukromý ples vévodkyně z Tintagelu.
- Umíte si to představit? - Lizzy by byla u vytržení.
Pořád žádný dopis?
Nechápu, že nikomu neřekla, proč jede domů.
Byla tak bledá, když jela na loď.
To se prostě Lizzy nepodobá.
Už za pár týdnů budeme zpátky doma s ní.
Jinny myslí, že do New Yorku jedeme na její obří svatbu,
ale já chci po celý výlet jen laskat Lizzy
a pudla a dělat, že Anglie neexistuje.
Holky!
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
BUKANÝRKY
Holky, rozlučte se s Conchitou.
Jsem zpátky v roli. Poslušná a zdrženlivá.
Conchie, ty jsi...
Ovšem. Jsem dokonalá manželka.
Slečno St. Georgeová?
Vévodkyně vás zve na odpolední setkání v salonku.
A zde... od vévody.
Conchito!
Jsi tady. Pojď se podívat dovnitř.
Nesnesu vidět Conchitu...
Nan?
Ahoj.
Tak ty nemaluješ?
Nejspíš jsem tě v Runnymedu zaskočil.
Tím, že jsi tajný vévoda?
Já jsem vévoda.
To jsem se nakonec dozvěděla.
A chtěl jsem říct...
Když jsem žádal, ať se staneš mou ženou, chtěl jsem, aby to byla ryzí žádost,
nezatížená kontextem.
Tohle jsem skutečný já.
Ač se obávám, že si to žádá určitou daň.
Musíme přežít dnešní ples,
celé to divadlo.
A poté, jestli budeš mít pocit, že tohle není život pro tebe...
musíš to odvolat.
Myslíš to vážně?
Aniž by to poškodilo tvou pověst.
Obávám se, že můj kontext je nevyhnutelný.
Ale rád bych ti ukázal, mohu-li, všechny stránky.
Aby sis mohla skutečně zvolit.
Být vévodkyní.
Být se mnou.
S tím skutečným mnou.
Vážit takovou cestu jen kvůli čaji v cizím domě.
Hloupost.
Neustálá zbytečná snaha vedoucí k nevyhnutelnému zklamání.
Tak tedy jako manželství?
Nebo rodičovství.
Zpoždění jen dvě hodiny.
Zdržel vás nákup stužek, nebo tanec s lokaji?
Jaká úleva, Richarde, že je v klidu.
Konečně jsi ji naučil způsobům.
Výborně, chlapče.
Přijdou dnes večer všechny tvé přítelkyně?
Jedna pláchla do New Yorku s matkami.
- Ta hezká. Nic kloudného z ní nevypadlo. - To může být kterákoli.
Lizzy se vrátila do New Yorku, ale ostatní jsou zvány. Takže ano. Ovšem.
Conchito, je tady! Jinny je tu!
Jak může vévodkyně strpět tuhle barbarskou invazi?
Kdokoli z nás?
Doufejme, že Seadownova dívka je o trošku poslušnější.
Musíme zatnout zuby a myslet na to, kolik přinese peněz.
Jestli to dopadne. Třeba si s ní jen hraje.
Představuji vám lady Seadownovou.
- Tajně jsme se vzali. Věřili byste? - Ne.
- Nešlo čekat. - A co New York a svatební plány?
Tvá matka prošla všechny katedrály na Manhattanu.
Vím. Ale když jste zcela rozhodnutí, co chcete...
Láska není o předvádění a povyku. To nám došlo, že?
- Láska je o nás dvou. - O romantice.
Lord a lady Seadownovi.
- Gratuluji! - Božínku. Gratuluji!
- Přeju ti to. - Gratuluju.
Díky, Conchito.
Gratuluju.
Tajně se vzali? Čiré divadýlko.
Působila šťastně.
Tři sekundy po svatbě je šťastný každý.
S Dickem jsme se na sebe dívali nebo se navzájem dotýkali týdny.
Ale jestli Jinny chce...
Nejde o to, co chceme, drahoušku. Věř mi.
Kdyby ano,
byla bych v New Yorku v domě plném mužů, šlehačkových dortů a pudlů...
Ale tajná svatba. Kdybych měla hádat, co by Jinny nikdy...
Připravila jsem jí lahvičku.
Mockrát děkuji.
- Ještě něco? - Ne, to je vše. Jste anděl. Děkuji.
Víš, chtěla jsem, ať mě nechají najmout slečnu Testvalleyovou, již sami využívali,
ale vadí jim, cokoli udělám.
- Ale myslíš, že Jinny skutečně... - V té rodině je nejvyšší metou přežití.
Já ale to tajemství odhalila.
Mlčení.
Žádný hlas, žádné názory.
Lepší být osamělá a uznávaná než osamělá a opovrhovaná.
Jako bys úplně vyhasla.
Ano, ale když nezářím
a je celkem temno,
není třeba se omlouvat.
A kromě toho nejsem sama.
Mám děťátko. A Jinny je teď moje švagrová.
Ale tohle je na celý život a ona ho sotva zná.
Mluvíme ještě pořád o Jinny?
Tu máš lahvičku.
Promiň. Je tu Jinny?
Nejsme jaksi přichystáni na návštěvy.
Probíhá prohlídka zámku
a mě jen zajímalo, jestli Jinny nechce...
Těší se, až se setkáte na plese.
Dobrá. Děkuji.
Ahoj večer!
Tví rodiče působí tak...
Mají laťku velmi vysoko, ale ty ji hravě skočíš,
lady Seadownová.
Jaké je být tak dokonalá?
Nikdy jsem si to o sobě nemyslela, dokud jsi mi to nezačal říkat.
Samozřejmě se snažím.
To, jak se snažíš, je jedna z věcí, co na tobě miluji nejvíc.
Tu dokonalou soustředěnost.
Ať se nadutostí zabývají druzí.
Taková velkolepá krása.
Zcela se vyrovná tomu, co je tady uvnitř.
Zevnějšek je samozřejmě také prvotřídní.
Jamesi, umíš si představit, že bychom se nepoznali?
Ne.
Tolik let jsme jeden druhého neznali...
a teď tě mám.
Svou Jinny.
Pěkný výhled.
Chtěla jsem si tu jen na chvilku sednout.
Copak čteš?
Knihu.
Á, o té už jsem slyšela.
Takže Jinny a Seadown. Slyšelas?
Co tvá matka? Je...
Znechucená, přirozeně, tou rychlostí.
Ale když je třeba platit účty...
Panejo. Tvá rodina se zoufale snaží znemožnit mé kamarádky,
co se snížily ke sňatku s tvými bratry.
Co kdybychom jim to zkusily přát?
Dále.
- Annabel. - Jsem poctěna, Vaše milosti.
Skutečně? Nebo jsi vystrašená?
Mohu být napůl ráda a napůl vystrašená?
Přesně jak to má být.
V Americe jsem nebyla. Stála by za návštěvu?
- Je to krásná země... - Přeruším tě.
Jsem velmi vytížená a je to daleko. Buďme realisté.
Co miluješ na mém synovi?
- Ehm... - Přesně tak. Sotva ho znáš.
Manželství je už tak dost děsivé.
Kdyby mladí chápali, jak se jej mají děsit,
kněží by přišli o práci.
Můj syn tě sotva zná, ale je do tebe bláznivě zamilovaný.
To řekl?
Posledních deset let
ho na každém shromáždění a každé recepci
nahání každá aspoň způli vhodná dívka v Anglii.
A na žádný z plesů, co pořádáme na závěr sezóny, si nepřivedl hosta.
Tvář se mu nikdy nezjemnila tak jako teď, když zmíní tvé jméno.
Co si večer vezmeš?
Je velmi dobře možné sledovat světové dění
a zároveň lehkovážně vybírat šaty.
Zcela souhlasím.
Budu mít na sobě chrpově modré šaty.
Mají takové krásné cosi odsud sem.
Půvabné.
Já vynesla stejnou modř na ples v Dorchesteru, když mi bylo 19.
Dle Theodorova otce jsem vypadala jako zvonek.
Teď bych vypadala jako mořská příšera,
- ale tobě padnou. - Vám jistě...
Věk a moudrost přinášejí řadu výhod a zážitků,
jež dalece převáží útlý pas a jemnou pleť. To mi věř.
Tohle všechno, titul...
není pro každého snadné.
Samozřejmě ani pro Thea.
Nemůže to vystát, chce jen malovat.
Požádala jsem ho, ať mě namaluje s jiskrou v oku, ale nechtěl.
Ale, Annabel, věřím, že tobě ji vykouzlí.
Můžeš jít. Musím dopít drink.
Vaše milosti, pokud dovolíte,
vidím ve vašich očích jiskru, zcela autentickou, ne umělou.
A myslím, že byste v těch modrých šatech stále vypadala jako zvonek.
Ale to se pleteš.
Zvonky svěšují hlavičku. Jsou tím pověstné.
Já snad hlavu svěsila na dorchesterském plese v 19,
avšak nyní jsem vévodkyně a hlavu vždy držím naprosto zpříma.
Jako musíš i ty.
Aspoň na veřejnosti.
Na portrétech jsou členové rodiny z Tintagelu, kteří tedy...
Kolikrát jsi tu už byla?
- Každý rok. - Ježíš.
Dále uvidíme jídelnu, v níž rodina...
Jí? Klouže se po stole?
Taky máme v New Yorku zámky.
Nedávno jeden postavili v Central Parku.
Ze kdy je tenhle?
Z roku 1342. Původně.
Dobrá.
Pak navštívíme společenské salony využívané při návštěvách hodnostářů.
Zbytek zámku samozřejmě existuje.
Ale tady můžu aspoň předstírat, že ne.
Je to svatyně, řekl bych.
Místo, kde lze přemítat.
Nebo necítit...
vůbec nic.
Což je někdy stejně lákavé.
V zásadě nemaluji lidi.
Skoro jako by se hýbal.
- Jsou to jen barvy na plátně. - Kdybych dala barvy na plátno já...
bylo by to...
Jen si posluž.
Nevím, co to je, ale mohl by to být...
had.
Nebo žížala. Nevím.
Vždyť lidi nemaluješ.
Ty nejsi jako jiní lidé.
Ty krajinky jsou vážně nádherné.
Víš, když jsem tu vedle nocovala, šla jsem se projít a chodila jsem a...
Ale sotva jsem začala...
Nejlepší výhled by asi byl z koňského hřbetu.
Jezdí se New Yorku hodně?
Ne.
Ale v Saratoze ano.
To nic.
Co... Proč jsi...
Prr. Hej. Zkus jen chytit uzdu...
- Umím chytit koně. - Viděl jsem, že máš potíže...
- Nejsem holka... - Nan?
...co potřebuje pomoct z koně.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Nic mi není.
Já myslel, že se opozdíš.
Abych unikl seřvání?
Nan, tohle je Guy Thwarte, můj nejstarší přítel.
Jak se máš?
Matka mluví jen o tobě. No a ještě o Nan.
Ano, jistě chce o Nan slyšet všechno.
Jinny čeká drsné procitnutí.
Rodina nemá ráda nikoho.
Ani jeden druhého.
Myslíš, že se Dickovi bude líbit můj účes? Mohu být krásná, leč spořádaná, ne?
Pro slečnu St. Georgeovou? Od vévodkyně.
TO POMŮŽE DRŽET HLAVU ZPŘÍMA
To musí být staré tak pět milionů let. Páni.
Ukaž.
Tak, Nan, jak to bude s tím odvoláváním?
Teď poprvé jsi nastrojenější než já.
Napadlo tě někdy, že to dopadne takhle? To bude tak...
Rodiče chtějí vědět, jestli si s nimi dáme drink na terase.
Ptali se po mně?
Ovšem, lady Marableová.
Ježíši. Funguje to. Už nejsem jejich nejhorší snacha.
Zlom vaz.
- Nan? Kde je můj smaragdový náhrdelník? - Ach bože. Tady jsi. Pojď dál.
- Konečně. Jinny. - Mělas ho vrátit...
Jsi šťastná? Upřímně?
Cože? Samozřejmě, drahoušku. Jsem vdaná.
- Já jen chtěla... - Matka bude samozřejmě zuřit,
ale aspoň si nemusíš brát ty růžové šaty.
Byly oranžové a jistě bych vypadala jako cibule,
ale kvůli tobě bych se jako družička oblékla ráda.
Ach, drahoušku.
Vím, že máš ten románek s vévodou,
ale když někoho skutečně, vroucně miluješ...
Miluju tebe.
A já tebe.
Ale takhle to chci.
A ty? Budeš si Thea...
Jak mohu pomyslet na svatbu s ním...
když jsem...
Ani nevím, kdo je má matka.
No, neví to nikdo, tak jak by na to mohl přijít?
Virginie?
Probereme to zítra, ano?
Slibuju. Nebo později. Dobře? Promluvíme si později.
Takže ti dali žlutý pokoj.
To samozřejmě odpovídá.
Teď jsi mnohem významnější než já.
Ač mnohem méně ustrojená.
Bože, promiň... Já už...
Tak řekneš mu to?
Řekneš Theovi o mé matce?
On je vévoda, jak sis mohla všimnout.
Ano, nemůže to vystát. Ale Nan, rozhodně podle toho žije.
A aby si vévoda vzal...
Někoho jako já.
To by nemohl.
Byl by pro smích.
Přišel by o veškerou důvěryhodnost nebo autoritu.
- Tys mu to neřekla? - Ne.
Ne, to jen lidi odhání.
Za celý život jsem mu nikdy nezalhal.
A dnes večer?
- Pan Thwarte byl právě... - Bude-li vás o žlutém pokoji zajímat víc,
klidně se zeptejte.
Mám pokoj vedle.
Dobré rozhodnutí, přinést jí šaty.
Jo. Dobré rozhodnutí.
Ramena dozadu, holka.
Ideálně zpět do léta roku 1879. Kdy jsme ještě doufali, že najdeme manžela tobě.
Jaká verze Američanky asi bude tahleta?
Velká voda, aby se člověk až bál.
Nebo až utichne, narazíme na mělčinu.
Teď jsme sestry, ano? Zlom vaz.
Soudím, že není neobvyklé
pociťovat zklamání, když se syn tajně ožení.
Těšila ses na veselici, matko?
Velkou veřejnou oslavu lásky?
- Svatby mě vyčerpávají, jak víš. - Zdlouhavé, drahé, hlasité.
V tomto případě jsme zklamáni,
protože jsme doufali, že by se Virginia mohla od svých přítelkyň odlišovat.
Chtěli jsme vás, lady Brightlingseaová, jen ušetřit starostí s okázalou svatbou.
Ujišťuji vás, že dramatická tajná svatba mi není vůbec po chuti.
Coby manželka se vždy budu snažit držet zkrátka
a dostát očekáváním vašim
i mého manžela.
Mám tedy za to, že jsem jiná. Docela jiná.
Méně nadutá.
Ahoj, klidné vody.
Prý už máme zpoždění.
Tak pospěšme.
Nech toho.
- Jo. Já ti to říkal. - Já říkal v Anglii.
Že mě nezaujme žádná Angličanka.
Ne, ne. Já řekl, že tě jednou nějaká uhrane.
Světadíl jsme neurčili.
No tak v tom případě ti děkuji, žes věděl, že jsem hlupák.
To je fakt.
A taky za to, žes kvůli mně tolik potenciálních možností okusil.
Jak na tebe můžou tak letět, když si ani neuvážeš motýlka.
O tom víkendu v Runnymedu...
jsme si s Nan trochu povídali.
No není výjimečná?
Ona je tak nepředvídatelná.
- Všiml sis? - Víš...
- Ne zrovna uhlazeně. - ...ano.
- Protože ona není vždy uhlazená. - To tedy ne. Ona je...
Je naprosto ztřeštěná.
- Jo. - Ale viděls ji na koni?
Ona se tak nějak neustále směje, přemýšlí, překvapuje mě.
Vyráží mi dech.
Ona je naprosto neobyčejná.
No, znáš ji.
Trošku.
Ale tys ji prý požádal o ruku asi po třech minutách.
A klidně mohly být dvě.
Já jen...
Manželství.
Jen si určitě zjisti všechno, co bys měl vědět.
- Ty šaty jsou tak těsné. - Vypadáš naprosto nádherně.
- Ty taky. - Já vím. Ale na mě nikdo nekouká.
- Co to dělám? - Co?
Před všemi předstírám.
Koho zajímají všichni?
Nan, máš ho ráda?
Myslím, že ano.
Ano.
- Nan. - Kde je Jinny?
Nan, poslouchej. Nan.
Annabel!
Dnešní večer není o Jinny ani o Conchitě.
Je o tobě.
A víš ty co?
Je naprosto v pořádku rozhodnout se, že si to naplno užiješ.
Smíš si připadat výjimečná.
Třeba ses pro to zrodila.
Dobře?
Slečna Annabel St. Georgeová.
- Američanka. - Ano. Ale rozkošná. Vzdor tomu.
Dokonalá vévodkyně.
Namouvěru, čekali jsme tak dlouho.
Jsi nádherná. Hnusí se ti to?
Být nádherná?
Ale to asi slýcháš stále.
Ne. Hnusí se ti tohle všechno?
Ještě nevím. A tobě?
Dnes večer ne. Což je novinka.
Zdá se, žes všechno nesmírně vylepšila.
Zaplaťpánbůh, někdo, kým neopovrhuji.
- Netančíš? - Čekal jsem na vás.
Celá tvá matka.
- Dnes by tančila. - Že ano?
No tak co na to říkáš?
Myslím, že nás Nan všechny překvapí.
Všechno se mění, že?
Ano. Mění.
Kristepane, pojďme se napít.
Nejzvláštnější večer života?
Nesporně. A jen částečně proto, že jsi tak způsobná.
Jsem tady ze všech nejfádnější. Konkurence je tvrdá.
Zeptal jsem se té dívky: „Čaj?“
Nemám zájem o ty módní prokládané pokrmy.
Proč se nenasytí u oběda, ať vydrží do večeře?
Směšné.
Bože, Jinny jde všechno tak snadno.
To vám oběma.
Nan, vážně nakonec budeš žít svůj sen ty?
Protože to bys byla celá ty.
Tvá matka se snad směje? Ona se opravdu směje.
Za chvíli si budou navzájem plést copy.
- Netrýzni se. Jinny je zkrátka jiná. - Jistě. Jiná než nadutec.
Je nějaký honosnější výraz pro podrazačku?
V Anglii nejspíš ne.
To je tedy štěstí.
Jen říkám, že je jiná než...
- než... - Já?
Došlo ti to, že ano?
To vidí každý.
Jistě, Jinny je jako vy všichni.
Ale... Ne, já to nemyslel...
Snídaně.
Večeře, žádná svačinka, ne, ne.
- A na večeři... - Promiňte.
...kolem sedmé...
Budu někdy dost dobrá?
Snažila jsem se být sama sebou a pak i někým jiným.
Má jakýkoli smysl se vůbec snažit?
- Conchito, nezvyšuj hlas. Prosím. - Není zvýšený.
Tak to je poprvé.
Co je na Jinny?
To kvůli světlým vlasům a pleti jste ji přijali tak rychle?
Vy všichni.
To by bylo laciné.
Ne, děkuji. Tato obvinění nepřijímáme.
- Takhle možná uvažuješ ty... - Každý den.
Obávám se, že my zkrátka ne. Toho nedbáme.
To máte štěstí.
Conchito, pokud se ptáš, kým tu máš být, tvá úloha je zřejmá.
Matkou dítěte, jež je zdravé,
dcerou muže, jenž je bohatý.
Vody opět bouří?
- Nemáme... - Ne.
Když děti odměníme za špatné chování,
vezmeme jim motivaci, aby dospěly.
Conchito!
Vypadá to hrozně, že ano?
Ohavně.
- Celý večer jsi stranou. Bav se. - Ne.
No tak.
Proč jsi odjel?
Z Runnymedu.
No, chápu proč, ale...
ale jak jsi mohl?
Když jsem ti řekla něco pro mě tak významného.
Tak zásadního.
Já myslela, že tobě se můžu svěřit.
Vlastně jsem dostal strach.
Bylo to tak šokující a tys mou hanbu nedokázal snést...
Ochraň Thea.
To samozřejmě musíš.
Pověz mu to.
Proč by ne?
Kde je Richard? Jde o Conchitu.
Conchito!
Tohle přesně chce. Conchita se neztrácí.
- Conchito! - Mířila k útesům?
- Chce jen upoutat pozornost. - Ale, Nan, jsem její muž.
Tak jí ji musím poskytnout.
Conchito!
Nech ho.
Vždycky je v pořádku. Tohle ona zkrátka dělává.
Conchito!
Já mohla prostě jít spát. Já...
Vlastně už jsem skoro šla.
Ale kdyby ano, nejspíš bych...
Nejspíš bych zase vstala.
Conchito!
Conchito.
Omlouvám se. Moc se omlouvám.
Proč by ses omlouvala?
Já se omlouvám.
Máš pravdu.
O mé rodině. O tom, jak s tebou jednají.
Miluji tě.
Já jsem tě v Runnymedu slyšela.
Řekl jsi, že jedna věc jsou ženy a druhá manželky.
Conchito.
Chci, abys byla obojí. Ale taky chci, abys byla sama sebou.
Jeďme do New Yorku.
- Tam nám to funguje, ne? - Ano.
Na chvíli utečeme.
- Jen my tři. - Dobře.
A vzpomeňme si, kdo jsme.
Tak teď už mám strach.
Jak je to dlouho? Měli jsme...
jít ven...
- Conchito, jsi v pořádku? - Žije.
- Je v pořádku. - Zlato, to já přeci vždycky.
Řeknu všem, že je v pořádku.
Děkuji.
Dám ti připravit horkou koupel.
Další vodu? To už se utopím.
Snad ses o mě příliš nebála.
Ty se ptáš na mě?
Dick za mnou běžel a našel mě.
Jistě, stále mluvíme o tobě.
Neunavuje tě už, že se neustále někdo dívá po tobě
- nebo na tebe? - Ježíš. Můžu za to, že se dívají?
Můžeš neutíkat do temné noci, aby si lidé mysleli, žes spadla z útesu.
Jeden večer měl být o mně.
Kdykoli si jen zlomíš nehet, přiběhnu na pomoc.
- Ale když mám problémy já, jakékoli... - Co ty máš za problémy?
- S vévodou, jehož matka ti dá náhrdelník? - Jak bys to mohla vědět? Není prostor,
- není čas mluvit o mně... - Nemůžu...
- ...když se vše točí kolem tebe. - ...odezírat, co chceš a co ne.
Nechceš být vévodkyně, a pak se naštveš, když ti překážím?
- Já aspoň vím, kdo jsem. - Tak gratuluju, žes na to přišla.
Ač je asi hrozné, žes vynaložila tolik úsilí,
abys zjistila, že jsi troska vyžadující pozornost.
Chybí mi domov.
Mrzí mě to.
Já vlastně jedu domů.
Na svatbu, která už se odehrála.
Musím mluvit s matkou.
A přitom neříct nic z toho, co říct chci,
protože jí musím sdělit, že si nevezmu vévodu,
jen protože jsem neudržela tajemství.
Budeš úžasná vévodkyně.
Takže nic neřekneš?
Ne. Proč bych měl?
Protože je to tvůj nejstarší přítel.
A ty má nejnovější.
Koukni, noc je ještě mladá.
Můžeme si otevřít láhev nebo tak.
Stejně jsi z Runnymedu odjel.
Stejně jsi odjel.
Nestihla jsem se rozloučit.
- Nan bude myslet... - Napíšeš jim.
- Tak tady jsi. - Ahoj.
I má matka už šla spát.
No já nejsem ospalá.
Ano, prosím.
Moc ráda bych si tě vzala.
Určitě?
Když jsme se potkali prvně, neznala jsem celou pravdu o tvém kontextu.
Ale jako bych vždy znala pravdu o tobě.
A ty neznáš celou pravdu o mém kontextu,
ale o tom láska být nemá. Má být o tom navíc.
Mělo by to být...
Mělo by to být jen o nás.
A budeme mít tohle všechno, ne? A obrazy. Možná ne moje, ale třeba se zlepším, ne?
Ale nejdůležitější je, že...
budu mít tebe.
Ano, to budeš.
Ale před vším tím okolo svatby a podobně
se musím vrátit do New Yorku, protože si potřebuji promluvit s matkou.
- Ale až se vrátím, můžeme... - Mohu jet taky?
Rád bych viděl mrakodrapy a prošel se po Central Parku.
Ale taky bych rád poznal tvou matku a tvého otce.
Nebudu tě rušit. Jen bych rád... byl nablízku.
A poznal, kdo skutečně jsi.
Nan,
víš, netančily jsme spolu, ale já stejně budu tančit.
Sama, když budu muset. Chci, aby celý život byl jako v Runnymedu.
To já ne.
Strávila jsem celou noc na střeše s Guyem Thwartem.
Vyděsila jsem ho, až utekl.
Zas tolik jsi ho nevyděsila.
Druhý den se vrátil na koni.
Guy?
Jo.
Byly jste s Jinny zaneprázdněné žádostmi o ruku
a pobíháním v nevědomosti o vévodech,
ale ano, Guy Thwarte tam jistě byl.
Kéž by už napořád každá noc mohla být jako v Runnymedu.
Dobrou noc, vévodkyně Nan.
Překlad titulků: Jiří Sailer