En engelsk hertug En flot, flot mand
Hvem bliver mon hans hertuginde?
Nan!
Åh, hertuginde Nan, hertuginde Nan
"Åh, jeg skal aldrig giftes Vent, er han hertug?
- Conchie, stop så. -"Jo, jeg skal"
Det passer ikke engang. Du ved, at jeg ikke vidste, at han var hertug.
- Hun vidste ikke, at han var hertug. - Hun troede, at han var kunstner.
- Hvorfor sagde du det ikke bare? - Stop. Jeg mener det.
Hvordan skulle jeg kunne gifte mig? Jeg har mødt ham to gange.
Han kender mig knap nok. Han ved slet intet om mig.
Åh, min kære. Man lærer hinanden at kende efter brylluppet.
Ægteskab er...
Lad være med at undervurdere det.
Jeg har overvurderet det.
Jeg har vurderet det hvert eneste øjeblik, siden han spurgte mig.
Jeg kan ikke være hertuginde.
Giv mig én god grund til, at du ikke kan være hertuginde.
Hvad vil det sige at være hertuginde?
Det er bare, at Theo... Han dukkede op, og...
...han fik mig til at føle...
- Han fik dig til at føle! - Stop. Stop så.
Som om jeg kunne komme væk. Og når jeg er sammen med ham,
kan jeg... Så kan jeg næsten glemme, hvem jeg er.
Jeg ved, hvem du er.
Du er en kvinde, hvis vilde forlovelse fik os inviteret
til hertuginden af Tintagels private bal.
- Tænk engang. - Lizzy ville have elsket det.
Stadig intet brev?
Tænk, at hun ikke fortalte nogen, hvorfor hun tog hjem.
Hun så så bleg ud, da hun drog mod skibet.
Det ligner hende slet ikke.
Vi kommer hjem til hende om et par uger.
Stakkels Jinny tror, at vi skal til New York til hendes enorme bryllup,
men jeg har tænkt mig at bruge turen på at pylre om Lizzy
og pudlen og lade, som om England ikke findes.
Piger! Åh, piger.
BASERET PÅ EDITH WHARTONS ROMAN
Piger, sig farvel til Conchita.
Jeg går ind i min rolle igen. Lydig og dydig.
Conchie, er du...
Naturligvis. Jeg er den perfekte hustru.
Miss St. George?
Hertuginden vil gerne se Dem i salonen i eftermiddag.
Og det her er fra hertugen.
Conchita!
Du er kommet. Kom og se.
Jeg kan ikke holde ud at se Conchita...
Nan?
Goddag.
Maler du ikke i dag?
Jeg føler, at jeg lokkede dig i baghold i Runnymede.
Ved at være en hemmelig hertug?
Jeg er hertug.
- Det fandt jeg ud af. - Og jeg ville gerne sige...
Da jeg friede til dig, skulle det være et ufarvet spørgsmål.
Uden kontekstens byrde.
Det er den her, jeg er.
Der følger desværre omkostninger med.
Vi skal overleve aftenens bal. Hele forestillingen.
Og efter det, hvis du føler, at det ikke er noget for dig...
...så kan du afbryde forlovelsen.
Mener du det?
Uden at det skader dit rygte.
Jeg kan desværre ikke løbe fra min kontekst.
Men jeg vil gerne vise dig hele billedet, hvis jeg må.
Så du kan træffe en rigtig beslutning.
Om at være hertuginde.
Om at være sammen med mig.
Som jeg er.
Den lange rejse for at drikke te i en andens hjem.
Baller.
Uendelige unødvendige udgifter, der fører til uundgåelige skuffelser.
Nå, ligesom ægteskabet.
Eller forældreskabet.
Kun to timer for sent.
Skulle I købe bånd eller danse med tjenerne?
Det er en lettelse at få lidt ro, Richard. Du fik hende endelig til at rette ind.
Godt arbejde.
Kommer alle dine veninder i aften?
En af dem er smuttet til New York med mødrene.
- Den kønne af dem. Intet nyttigt at sige. - Det kunne være hvem som helst af dem.
Lizzy tog tilbage til New York,
men resten af dem er inviteret. Så ja. Naturligvis.
Conchita, hun er her! Det er Jinny! Jinny er her!
Hvordan kan hertuginden udholde denne invasion af barbarer?
Hvordan kan nogen af os?
Lad os håbe, at Seadowns pige er lidt mere medgørlig.
Vi må bide tænderne sammen og tænke på de penge, hun kommer med.
Hvis det når dertil. Det kan være, at han bare leger med hende.
Lad mig præsentere lady Seadown.
- Vi stak af. Kan I begribe det? - Nej.
Vi kunne simpelthen ikke vente.
Men hvad med New York og bryllupsplanerne?
Din mor har målt hver eneste katedral i Manhattan.
Ja, men når man har besluttet sig for, hvad man vil...
Kærlighed handler ikke om forestillinger og postyr. Det er det, vi har indset.
- Kærlighed handler om os to. - Romantikken.
Lord og lady Seadown.
- Tillykke! - Åh, du store. Tillykke!
- Jeg er glad på jeres vegne. - Tillykke.
Tak, Conchita.
Tillykke.
Stak de af? Det er forrykt.
Hun så glad ud.
Alle er glade i omkring tre sekunder efter deres bryllup.
Dick og jeg bestilte ikke andet end at se på hinanden
eller røre ved hinanden i ugevis.
Men hvis Jinny vil...
Det handler ikke om, hvad vi vil, min kære. Tro mig.
Hvis vi alle fik, hvad vi ville have,
ville jeg være i New York med et hus fyldt med mænd,
og kager og pudler...
Men at stikke af. Hvis der er én ting, som Jinny aldrig...
Jeg har gjort flasken klar, lady Marable.
Tak for det.
- Har du brug for andet? - Nej, det er alt.
Du er en engel. Tak.
Jeg troede, at de ville billige, at jeg hyrede miss Testvalley,
når nu de selv ansatte hende.
Men de hader bare alt, hvad jeg gør.
Men tror du, at Jinny faktisk er ly...
I den familie kan man kun håbe på at overleve.
Men jeg har opdaget hemmeligheden.
Stilhed.
Ingen stemme. Ingen meninger.
Hellere ensom og billiget end ensom og forhadt.
Det er, som om lyset er slukket i dig.
Ja, men når lyset er slukket, og der er mørkt,
er der ikke brug for at undskylde.
Jeg er ikke alene.
Jeg har et barn. Og nu er Jinny min svigerinde.
Men det er hele hendes liv, og hun kender ham knap nok.
Taler vi stadig om Jinny?
Lad os finde din flaske.
Undskyld. Er Jinny her?
Vi er ikke helt forberedte på gæster.
Jeg... Der er rundvisning på slottet,
og jeg ville bare høre, om Jinny ville...
Hun ser frem til at se dig til ballet.
Okay. Tak.
Vi ses i aften!
Dine forældre virker så...
Mine forældre har høje standarder, og dem opfylder du nemt.
Lady Seadown.
Hvordan er det at være så perfekt?
Det har jeg aldrig tænkt om mig selv, før du begyndte at sige det.
Jeg gør naturligvis mit bedste.
Det, at du gør dit bedste, er noget af det, jeg elsker højest ved dig.
Din perfekte koncentration.
Lad andre om at være påfugle.
Sådan en fantastisk skønhed.
Den afspejler fuldstændig det, der er herinde.
Og verdensklasse udenpå tilmed.
James, kan du forestille dig, hvis vi aldrig havde mødt hinanden?
Nej.
Alle de år, vi har tilbragt uden at kende hinanden...
...og nu har jeg dig.
Min Jinny.
Flot udsigt.
Jeg ville bare lige sidde lidt.
Hvad læser du?
En bog.
Ja, den tror jeg, at jeg har hørt om.
Nå, Jinny og Seadown. Har du hørt det?
- Din mor, er hun... - Forfærdet over hastigheden.
Men når regningerne skal betales...
Wow. Din familie higer efter, at mine venner skal føles sig værdiløse,
når de fornedrer sig til at gifte sig med dine brødre.
Lad os forsøge at være glade på deres vegne.
Kom ind.
- Annabel. - Jeg er glad for at være her, Deres nåde.
Er du? Eller er du rædselsslagen.
Må jeg være halvt glad og halvt rædselsslagen?
Så er det præcis, som det skal være.
Jeg har aldrig været i Amerika. Bør jeg prøve det?
- Det er et fint land... - Jeg stopper dig der.
Jeg har travlt, det er langt væk, og det er bedst at være realistisk.
Hvad elsker du ved min søn?
- Jeg... - Præcis. Du kender ham knap nok.
Ægteskab er alarmerende nok i sig selv.
Hvis unge mennesker forstod, hvor skrækslagne de burde være,
ville de gejstlige ikke have noget at bestille.
Min søn kender dig naturligvis knap nok, men han er desværre dybt forelsket i dig.
Har han sagt det?
Han har tilbragt de seneste ti år
med at blive jagtet rundt til alle sammenkomster og i alle saloner
af hver eneste halvt egnede pige i England.
Og i alle de år, vi har holdt afslutningsbal,
har han aldrig medbragt en gæst.
Hans ansigt er aldrig blødt op, som det gør, når han nævner dit navn.
Hvad tager du på i aften?
Det er muligt at gå op i verdens tilstand og samtidig gå overfladisk op i kjoler.
Jeg er helt enig.
Jeg tager en blå kjole på. Kornblå.
Der er en smuk udskæring herfra og hertil.
Charmerende.
Jeg bar selv en kornblå kjole til Dorchester-ballet, da jeg var 19.
Theodores far sagde, at jeg mindede om en klokkeblomst.
Hvis jeg bar den nu, ville jeg naturligvis ligne et havvæsen.
- Men du kan godt bære farven. - Jeg tror...
Med alder og visdom kommer mange fordele og eventyr,
der så rigeligt overgår en smal talje og perfekt teint. Det lover jeg.
Alt det her, titlen...
Det falder ikke alle let.
Det falder ikke Theo let.
Han hader det. Han vil bare male.
Jeg har bedt ham om at male mig med et glimt i øjet, men han nægter.
Men Annabel, jeg tror, at han vil male et glimt i dit øje.
Af sted med dig. Jeg skal drikke ud.
Deres nåde, hvis jeg må være direkte.
Jeg ser skam et glimt i Deres øje. Og det er skabt af Dem og ikke af andre.
Og jeg tror, at hvis De bar den blå kjole, ville De stadig minde om en klokkeblomst.
Du tager helt fejl.
Klokkeblomster hænger med hovederne. Det er de kendt for.
Mit hoved hang måske til Dorchester-ballet, da jeg var 19,
men nu er jeg hertuginde, og mit hoved er løftet.
Det skal dit også være.
I det mindste offentligt.
Portrætterne forestiller Tintagel-familien, der...
Hvor mange gange har du været her?
- Hvert år. - Åh gud.
Nu går vi ind i spisestuen, hvor familien...
Spiser? Rutsjer på bordet?
Vi har altså slotte i New York, at du ved det.
De byggede et i Central Park for et par år siden.
Hvornår er det her bygget?
I 1342. Oprindeligt.
Okay.
Vi skal se repræsentationslokalerne, til når notabiliteter er på besøg.
Resten af slottet eksisterer naturligvis.
Men herude kan jeg i det mindste lade, som om det ikke gør.
Det er et fristed, kan man sige.
Et sted til eftertanke.
Eller hvor man kan føle ingenting.
Det kan nogle gange være lige så tiltrængt.
Jeg maler generelt ikke mennesker.
Det er næsten, som om det bevæger sig.
Det er bare maling på et lærred.
Hvis jeg prøvede at lægge maling på et lærred...
...ville det være...
Værsgo.
Jeg ved ikke, hvad det er, men det kunne være...
...en slange.
Eller en orm. Jeg ved det ikke.
Jeg troede ikke, at du malede folk.
Du er ikke folk.
Landskabet er meget smukt her.
Da jeg boede i området, gik jeg ture, og jeg gik og...
Men jeg fik knap nok...
Den bedste måde at se det hele ville være på hesteryg.
- Rider man meget i New York City? - Nej.
Men det gør man i Saratoga.
Det er okay.
Hvad... Hvorfor er du...
Så, så. Hvis du tager tøjlen...
- Jeg ved godt, hvordan man gør. - Jeg så, at du havde problemer, så jeg...
- Jeg er ikke en af den slags piger... - Nan?
...der kommer i problemer og skal hjælpes ned fra heste.
- Er du uskadt? - Jeg har det fint.
Jeg har det helt fint.
Jeg troede, at du kom for sent.
Skulle jeg gå glip af at blive råbt ad?
Nan, det her er Guy Thwarte, min ældste ven.
Hvordan har du det?
Mor har ikke talt om andet. Altså, dig og Nan.
Ja. Jeg kan forestille mig, at hun vil høre alt om Nan.
Jinny får en brat opvågning. Den familie kan ikke lide nogen.
De kan ikke engang lide hinanden.
Nan, tror du, at Dick vil synes om den her frisure?
Jeg kan godt være smuk og lydig, ikke?
Til miss St. George? Fra hertuginden.
TIL AT HOLDE HOVEDET OPPE
Den må være fem millioner år gammel. Wow.
Lad os se.
Nå, lille Nan, hvordan går det med at bryde forlovelsen?
Det er måske første gang, du er pænere i tøjet, end jeg er.
Havde du troet, at denne dag ville komme? Det bliver så...
Mine forældre spørger, om vi vil drikke en drink med dem på terrassen.
- Har de spurgt efter mig? - Naturligvis, lady Marable.
Åh gud. Det virker. Jeg er ikke længere deres hadesvigerdatter.
Held og lykke.
- Nan? Hvor er mit smaragdarmbånd? - Åh gud. Der er du. Her, kom ind.
- Endelig. Jinny. - Jeg bad om at få det tilbage...
Er du lykkelig? Virkelig lykkelig?
Hvad? Naturligvis, min kære. Jeg er jo gift.
- Åh, Jinny, jeg ville bare... - Mor bliver rasende.
Men i det mindste slipper du for den koralfarvede brudepigekjole.
Den var orange.
Og jeg havde helt sikkert mindet om et løg.
Men jeg havde gerne taget den på, fordi det var det, du ønskede.
Åh, søde.
Du har gang i noget sødt med hertugen, men når man virkelig elsker nogen...
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker også dig.
Men det er det her, jeg vil.
Og dig? Er du og Theo...
Hvordan kan jeg overveje at gifte mig...
...når jeg...
...ikke engang ved, hvem min mor er?
Det er der ingen, der ved, så hvordan skulle han finde ud af det?
Virginia?
Vi tales ved i morgen.
Det lover jeg. Eller senere. Det lover jeg. Vi tales ved.
De har givet dig det gule værelse.
Med rette, naturligvis. Du er langt vigtigere end mig nu.
Men meget lettere påklædt.
Åh gud, undskyld. Jeg...
Siger du det til ham? Fortæller du Theo om min mor?
Han er hertug, som du nok har bemærket.
Og han hader det naturligvis hver eneste dag. Men Nan, det er hans liv.
- Og at en hertug gifter sig med en... - En som mig.
Det er umuligt. Han ville blive til grin.
Han ville miste al troværdighed og autoritet.
- Du har ikke fortalt ham det? - Nej.
Nej, det får bare folk til at stikke af.
- Jeg har aldrig løjet for ham. - Og i aften?
Mr. Thwarte var bare...
Hvis der er andet, De vil vide om det gule værelse,
spørger De bare.
Lige nede ad gangen.
God beslutning at finde en kjole til hende.
Ja. God beslutning.
Skuldrene tilbage, gamle tøs. Skuldrene tilbage.
Tilbage til sommeren 1879, helst.
Da vi stadig håbede på at finde dig en mand.
Hvilken version af amerikaner vil den her mon være?
- Oprørt hav, der næsten gør en bange? - Eller helt stille og grundt vand?
Søstre nu, ikke? Held og lykke.
Det er tradition,
når ens søn stikker af for at blive gift, at blive en smule skuffet.
Så du frem til en stor fest, mor? En stor offentlig hyldest til kærligheden?
- Bryllupper udmatter mig, som du ved. - Langtrukne, dyre, højrøstede.
Skuffelsen i dette tilfælde
grunder i, at vi troede, at Virginia ville være anderledes end sine veninder.
Vores eneste mål, lady Brightlingsea,
var at spare jer ståhejet ved et prangende bryllup.
Jeg forsikrer Dem om, at det her slet ikke ligner mig.
Som hustru vil mit mål altid være at undgå at vække opsigt
og at leve op til jeres forventninger
så vel som min mands.
Så jeg skulle mene, at jeg er anderledes. Meget anderledes.
Mindre prangende.
Roligere vande forude.
- De siger, at vi er sent på den. - Så må vi af sted.
Lad være.
- Jeg sagde det jo. - Jeg sagde i England.
Jeg sagde, at der ikke var nogen i England.
Absolut ikke. Jeg sagde, at nogen ville ændre din holdning.
Vi talte ikke om kontinent.
I så fald takker jeg dig for at vide, at jeg var en idiot.
Naturligvis.
Og for at du har afprøvet så mange af de tilgængelige muligheder.
Men hvordan det lykkes dig, når du stadig ikke kan binde din egen butterfly...
Den weekend i Runnymede.
Nan og jeg talte lidt sammen.
Er hun ikke fantastisk?
Alt, hvad hun gør, er så uventet.
- Har du bemærket det? - Altså...
- Jeg mener ikke yndefuldt. - Ja.
- For faktisk er hun ikke altid yndefuld. - Nej, for pokker. Hun...
Hun er kaotisk.
- Ja. - Men har du set hende til hest?
Hun er der altid. Hun griner, tænker og overrasker mig.
Får mig til at miste pusten.
Hun er så utrolig.
- Men du har jo mødt hende. - Knap nok.
Men jeg hørte, at du friede efter omkring tre minutter.
Det kunne godt have været to.
Jeg...
Ægteskab.
Du skal bare være sikker på, at du ved det hele.
- Min kjole er så stram. - Du ser smuk ud.
- Det gør du også. - Det ved jeg. Men ingen ser på mig.
- Hvad er det, jeg laver? - Hvad?
- Jeg forstiller mig over for alle. - Hvad betyder alle?
Nan, kan du lide ham?
Det tror jeg.
Ja.
- Nan. - Hvor er Jinny?
Nan, hør her. Nan.
Annabel!
I aften handler ikke om Jinny eller Conchita.
Den handler om dig. Og ved du hvad?
Det er helt i orden at beslutte, at du elsker det.
Du må gerne føle dig som noget særligt. Måske er du født til det her.
Okay?
Miss Annabel St. George.
- Amerikaner. - Ja.
Men henrivende på trods af det.
- Den perfekte hertuginde. - Vi har sørme også ventet længe.
- Du er smuk. Hader du det? - At være smuk?
Det er du nok vant til at høre. Nej. Hader du alt det her?
Det ved jeg ikke endnu. Gør du?
Ikke i aften. Og det er nyt.
Alt bliver uendeligt meget bedre, når du er der.
Gudskelov, en, jeg ikke afskyr.
- Danser du ikke? - Jeg ventede på dig.
Du ligner din mor.
- Hun ville have danset i aften. - Ja, ikke?
Hvad er så dommen?
Jeg tror, at Nan vil overraske os alle.
Alt forandrer sig, ikke?
Jo. Det gør det.
For guds skyld. Lad os få en drink.
Dit livs særeste aften?
Ja. Og kun til dels, fordi du har opført dig så pænt.
Jeg er den kedeligste, der er her. Og der er hård konkurrence.
Jeg sagde til pigen: "Te?"
Jeg er ikke interesseret i disse nymodens mellemmåltider.
Hvorfor ikke spise nok til frokost, så man er mæt indtil aften?
Det er latterligt.
Alt er bare så nemt for Jinny.
For jer begge.
Nan, viser det sig, at det er dig, der får drømmen?
Det ville ligne dig.
Griner din mor? Hun griner faktisk.
Om lidt begynder de at flette hinandens hår.
Lad være med at pine dig selv.
- Jinny er bare anderledes. - Ja. Anderledes end en påfugl.
Er der en fugl, der hedder en rygstikker?
- Hvis der er, lever de ikke i England. - Hvor heldigt for dem.
Jeg mener bare, at hun er anderledes...
- ...end... - Mig?
Nu opdagede du det.
Det kan alle se.
- Jinny er ligesom alle jer. - Men... Nej, jeg mente ikke...
Der er morgenmad.
Ikke noget formiddagsmåltid. Nej, nej, nej.
- Og så til middag... - Undskyld mig.
...omkring klokken syv...
Vil jeg nogensinde være god nok?
Jeg har prøvet at være mig. Jeg har prøvet at være en anden.
Giver det overhovedet mening, at jeg prøver?
- Conchita, lad være med at hæve stemmen. - Jeg hæver ikke stemmen.
Det er da første gang.
Hvad er det ved Jinny?
Var det det lyse hår og den blege hud, der fik jer til at acceptere hende?
Jer alle sammen.
Det ville jo være nemt.
Ellers tak. Vi godtager ikke de beskyldninger.
- Du tænker måske på den måde... - Hver dag.
Men det gør vi ikke. Det tænker vi ikke over.
Hvor er I heldige.
Conchita, hvis du spørger, hvem du skal være, er din rolle klar.
Mor til et barn, der er sundt og rask.
Datter af en mand, der er velhavende.
Så raser uvejret igen.
- Bør vi... - Nej.
Hvis man belønner dårlig adfærd hos børn,
fjerner man deres tilskyndelse til at blive voksne.
Conchita!
Det ser hæsligt ud, ikke?
Rædselsfuldt.
Du har været i udkanten hele aftenen.
- Du skal more dig. - Nej.
Kom nu.
Hvorfor gik du?
I Runnymede.
Jeg forstår godt hvorfor, men jeg...
Hvordan kunne du?
Efter jeg fortalte dig noget, der var så vigtigt for mig.
Noget, der var så essentielt.
Jeg troede, at jeg kunne tale med dig.
Jeg var bange.
Hvis det var så chokerende, og du ikke kunne udholde min skam...
...så red Theo.
Det er du nødt til.
Fortæl ham det.
Hvorfor ikke?
Hvor er Richard? Det er Conchita.
Conchita!
Det er det her, hun vil have. Conchita farer ikke vild.
- Conchita! - Havde hun kurs mod klipperne?
- Hun vil bare have opmærksomhed! - Men, Nan, jeg er hendes mand.
Det er min opgave at give hende den.
Conchita!
Bare lad ham være.
Hun har det fint. Det er bare sådan, hun er.
Conchita!
Jeg kunne bare være gået i seng. Det...
Det gjorde jeg næsten. Men jeg tror, at hvis jeg havde gjort det...
...var jeg sikkert stået op igen med det samme.
Conchita!
Conchita.
Undskyld. Undskyld. Undskyld.
Hvorfor undskylder du?
Det er mig, der undskylder.
Du har ret.
I det med min familie. Den måde, de behandler dig på.
Jeg elsker dig.
Jeg hørte dig i Runnymede.
Du sagde, at der er kvinder, og så er der hustruer.
Conchita.
Du skal være begge dele. Men du skal være dig selv.
Lad os rejse til New York.
- Vi fungerer der, ikke? - Jo.
Lad os komme lidt væk.
- Bare os tre. - Okay.
Lad os huske, hvem vi er.
Okay. Nu bliver jeg faktisk bekymret.
Hvor lang tid er der gået? Måske burde vi...
Vi skulle være gået med...
Conchita, er du uskadt?
Hun overlever.
- Hun har det fint. - Har jeg ikke altid det?
Jeg siger til de andre, at hun er uskadt.
Tak.
Jeg får dem til at gøre badet klar.
Mere vand? Så drukner jeg.
Åh, min kære. Jeg håber ikke, at du var alt for bekymret.
Spørger du til mig?
Dick løb efter mig og fandt mig.
Nej, vi taler stadig om dig.
Hvordan kan du ikke blive udmattet af, at alle altid leder efter dig
- eller kigger på dig? - Det kan jeg jo ikke ændre på.
Du kunne prøve ikke at stikke af midt om natten
og lade folk tro, at du er faldet ned fra en klippe.
Én aften skulle det handle om mig.
Hvis du så meget som flækker en negl, kommer jeg ilende til.
Men hvis jeg har problemer,
- store eller små... - Hvilke problemer har du?
Med din hertug og hans mors halskædegave?
Hvor skulle du vide det fra? Der er ikke plads
- eller tid til at tale om mig... - Jeg kan ikke...
- ...når alle sætninger handler om dig. - Jeg kan ikke følge med i,
hvad du vil og ikke vil.
Du vil ikke være hertuginde, men bliver vred, hvis jeg kommer i vejen.
- I det mindste ved jeg, hvem jeg er. - Tillykke med, at du har fundet ud af det.
Men det må være trist for dig at have arbejdet så hårdt
for så at finde ud af, at du bare er et opmærksomhedssøgende rod.
Jeg savner mit hjem.
Det er jeg ked af.
Jeg rejser faktisk hjem.
Til et bryllup, der allerede er afholdt.
Jeg er nødt til at se min mor.
Men jeg får ikke sagt det, jeg gerne vil sige,
fordi jeg skal fortælle, at jeg ikke skal giftes med en hertug,
fordi jeg ikke kunne holde på en hemmelighed.
Du bliver en vidunderlig hertuginde.
Siger du så ikke noget?
- Nej. Hvorfor skulle jeg det? - Fordi han er din ældste ven.
Og du er min nyeste.
Det er ikke engang særlig sent.
Vi kunne finde en flaske eller sådan noget.
Du gik stadig i Runnymede.
Du gik stadig.
Jeg nåede slet ikke at sige farvel til nogen.
- Nan vil tro, at vi... - Du skriver til dem.
- Der er du. - Hej.
Selv min mor er gået i seng.
Jeg er ikke søvnig.
Ja tak.
Jeg vil meget gerne giftes med dig.
Er du sikker?
Da vi mødtes, kendte jeg ikke til din kontekst.
Men jeg følte altid, at jeg kendte din sandhed.
Du kender heller ikke hele min kontekst.
Men det skal kærlighed ikke handle om. Det handler ikke om alt det andet.
Det handler bare...
Det handler bare om os.
Og vi har alt det her, ikke? Og malerierne.
Måske ikke mine, men måske bliver jeg dygtigere.
Men det vigtigste er...
...at jeg har dig.
Det har du.
Men før vi bliver gift og alt det der,
skal jeg tilbage til New York. Min mor og jeg skal tale sammen.
- Men når jeg kommer tilbage... - Må jeg tage med?
Jeg vil gerne se skyskraberne og gå tur i Central Park.
Og så vil jeg gerne møde din mor og din far.
Jeg trænger mig ikke på. Jeg vil bare gerne være... i nærheden.
For at finde ud af, hvem du er.
Nan.
Vi fik ikke danset sammen alle sammen, men jeg vil stadig danse.
Alene, hvis jeg skal.
Bare hele vores liv kunne være som Runnymede.
Nej tak.
Jeg tilbragte hele aftenen på taget med Guy Thwarte.
- Jeg skræmte ham, indtil han stak af. - Så meget skræmte du ham ikke.
Han kom tilbage næste morgen til hest.
Gjorde Guy?
Ja.
Du og Jinny havde travlt med at blive friet til
og løbe rundt og ikke have forstand på hertuger.
Men ja, Guy Thwarte var der sandelig.
Jeg ville ønske, at alle aftener kunne være som Runnymede.
Godnat, hertuginde Nan.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith