Angļu hercogs Pievilcīgs gana
Kura būs hercogiene?
Nana!
O, hercogiene Nana, hercogiene Nana
"O, nekad neprecēšos Pag, viņš ir hercogs?"
- Končij, izbeidz. - "Jā, kā tad"
Tā pat nav taisnība. Tu zini - nenojautu, ka viņš ir hercogs.
Viņa nezināja, ka viņš ir hercogs.
Domāja, ka mākslinieks.
- Nu, kāpēc tad neteici? - Beidziet. Nopietni.
Kā varu viņu precēt? Esmu viņu satikusi divas reizes.
Viņš knapi mani pazīst. Viņš neko par mani nezina.
Ak, dārgā. Iepazīšana sākas pēc kāzām.
Laulība ir...
Nenovērtē to par zemu.
Ja vispār, tad es to pārvērtēju.
Esmu to vērtējusi katru mirkli, kopš viņš mani bildināja.
Es taču nevaru kļūt par hercogieni.
Pasaki man vienu labu iemeslu, kāpēc tu nevarētu.
Kas īstenībā ir hercogiene?
Vienkārši Teo... Viņš uzradās un...
lika man justies...
- Lika tev justies! - Beidz. Izbeidz.
It kā es varētu tikt brīvībā, un, kad esmu ar viņu kopā,
es varētu... es gandrīz aizmirstu, kas es esmu.
Pateikšu, kas tu esi.
Tu esi tā, kuras trakās saderināšanās dēļ esam ielūgtas
uz Tintadželas hercogienes privāto balli.
- Iedomājies? - Ak, vai Lizija nebūtu sajūsmā?
Joprojām nav vēstules?
Neticami, ka viņa nevienam nepateica, kāpēc devās mājās.
Viņa izskatījās tik bāla, kad devās uz kuģi.
Tas vienkārši Lizijai nav raksturīgi.
Nu, mēs pēc pāris nedēļām būsim mājās pie viņas.
Nabaga Džinija domā, ka braucam uz Ņujorku viņas milzu kāzu dēļ,
bet es plānoju visu laiku vadīt, mīļojot Liziju
un pūdeli un izliekoties, ka Anglija neeksistē.
Meitenes! Meitenes!
PAMATĀ ĪDITAS VORTONES ROMĀNS
Meitenes, atvadieties no Končitas.
Atgriežos tēlā. Pakļāvīga un atturīga.
Končij, vai tev...
Protams. Esmu paraugsieva.
Mis Sentdžordža?
Hercogiene jūs ielūdz uz tikšanos šopēcpusdien viesistabā.
Un vēl - šī ir no hercoga.
NANA,
Končita!
Tu esi klāt! Nāc, apskaties iekšā.
Nespēju izturēt, ka Končita...
Nana?
Sveika.
Sveiks.
Tad tu neglezno?
Baidos, ka esmu Ranīmīdā pārsteidzis tevi nesagatavotu.
Ar to, ka esi slepenais hercogs.
Es esmu hercogs.
Beigās jau tā sapratu.
Un es gribēju teikt...
kad lūdzu tevi kļūt par manu sievu, gribēju, lai tas ir šķīsts jautājums
bez konteksta apgrūtinājuma.
Lūk, kas es esmu.
Taču diemžēl es nāku ar savu bagāžu.
Mums jāiztur šīvakara balle,
visa tā izrāde.
Un pēc tam, ja jutīsi... ka tāda dzīve tev neder...
tad tev viss jāatsauc.
Tu to domā nopietni?
Bez jebkādas ietekmes uz tavu reputāciju.
Diemžēl mans konteksts ir neizbēgams.
Taču es gribētu tev parādīt, ja ļausi, pilno ainu.
Lai vari pieņemt īstu lēmumu.
Būt par hercogieni.
Būt kopā ar mani.
Īsto mani.
Braukt šo gaisa gabalu, lai dzertu tēju kāda cita mājā.
Balles.
Nebeidzami nevajadzīgi izdevumi, kas noved pie neizbēgamas vilšanās.
Tad jau kā laulība?
Vai vecāku dzīve.
Tikai divas stundas par vēlu.
Kas pie vainas - lentīšu pirkšana vai dejas ar sulaiņiem?
Kāds atvieglojums, Ričard, ka iestājies miers.
Beidzot esi panācis, ka viņa māk uzvesties.
Malacis.
Vai šovakar ieradīsies visas tavas draudzenes?
Viena no viņām aizmuka uz Ņujorku kopā ar mātēm.
- Smukākā. Nespēj pateikt neko vērtīgu. - Tā varētu būt jebkura no viņām.
Lizija devās mājās uz Ņujorku,
bet visas pārējās ir uzaicinātas. Tāpēc jā. Protams.
Končita, viņa ieradusies! Džinija! Džinija ir ieradusies!
Kā hercogiene pacieš šo barbaru iebrukumu? Kā to paciešam mēs visi?
Nu, cerēsim, ka Sīdona meitene ir nedaudz pakļāvīgāka.
Mums vienkārši jāsakož zobi un jādomā par viņas naudas pienesumu.
Ja līdz tam vispār nonāks. Varbūt viņš tikai rotaļājas ar viņu.
Ļaujiet iepazīstināt - lēdija Sīdona.
- Mēs slepus apprecējāmies. Spējat noticēt? - Nē.
- Mēs nevarējām gaidīt. - Bet kā ar Ņujorku un kāzu plāniem?
Tava māte izmērījusi visas Manhatanas katedrāles.
Zinu. Bet, kad esi izlēmis, ko vēlies...
Mīlestība nav par izrādīšanos un jezgu. To mēs atskārtām, vai ne?
- Mīlestība ir par mums. - Par romantiku.
Lords un lēdija Sīdoni.
- Apsveicu! - Vai dieniņ. Apsveicu!
- Tā priecājos. - Apsveicu.
Paldies, Končita.
Apsveicu.
Viņi slepus apprecējās? Visīstākais teātris.
Viņa izskatījās laimīga.
Nu, visi pēc kāzām uz apmēram trim sekundēm ir laimīgi.
Mēs ar Diku vai nu skatījāmies viens uz otru,
pieskārāmies viens otram, vai abus nedēļām ilgi.
Bet, ja Džinija vēlas...
Tam nav sakara ar to, ko mēs vēlamies, dārgā. Tici man.
Ja visas dabūtu to, ko gribam,
es būtu Ņujorkā, mājā, kas pilna ar vīriešiem
un tortēm, un pūdeļiem...
Bet slepenas kāzas. Viena lieta, ko, manuprāt, Džinija nekad...
Sagatavoju viņas pudelīti, lēdij Marebla.
Liels paldies.
- Vai vēl ko? - Nē, tas viss.
Jūs esat eņģelis. Paldies.
Zini, domāju, ka viņi vismaz novērtēs to, ka nolīgu mis Testveliju,
ja paši izmantoja viņas pakalpojumus, bet, protams, viņiem riebj viss, ko daru.
Vai domā, ka Džinija ir patiešām la...
Tajā ģimenē var cerēt tikai uz izdzīvošanu.
Bet es esmu atklājusi noslēpumu.
Klusēšana.
Ne balss, ne viedokļu.
Labāk būt vientuļai un pieņemtai nekā vientuļai un nopeltai.
Sajūta, ka esi zaudējusi dzirksti.
Jā, bet, kad dzirksts zudusi
un ir pavisam tumšs,
vairs nav vajadzības atvainoties.
Un turklāt es neesmu viena.
Man ir mazulis. Un nu Džinija ir mana svaine.
Bet tā ir visa viņas dzīve un viņa viņu gandrīz nepazīst.
Vai joprojām runājam par Džiniju?
Iedošu tev pudelīti.
Piedodiet. Vai Džinija te ir?
Neesam gatavi nevienu uzņemt.
Es... Būs ekskursija pa pili,
un es gribēju noskaidrot... vai Džinija gribētu...
Viņa priecāsies jūs satikt ballē.
Labi. Paldies.
Uz tikšanos šovakar!
Zini, tavi vecāki, viņi šķiet...
Maniem vecākiem ir augstas prasības, bet tu tām pilnībā atbilsti,
lēdij Sīdona.
Kā tas ir - būt tik nevainojamai?
Nekad nedomāju, ka tāda esmu, pirms tu sāki man to teikt.
Saproti, es, protams, cenšos.
Tava centība ir viena no īpašībām, ko tevī visvairāk mīlu.
Tava apņēmīgā koncentrēšanās.
Ļauj citiem būt par pāviem.
Tu esi tik brīnišķīgi skaista.
Un ne mazāk skaista dvēselē.
Un pasaules līmeņa daiļava, tas, protams, arī.
Džeims, iedomājies, ja mēs nebūtu satikušies?
Nē.
Tik daudzus gadus vadījām, nepazīstot viens otru...
un tagad tu esi mana.
Mana Džinija.
Skaists skats.
Iedomājos, ka varētu te pasēdēt.
Ko tu lasi?
Grāmatu.
Jā, šķiet, esmu par to dzirdējusi.
Džinija un Sīdons. Vai dzirdēji?
Tava māte, vai viņa...
Saprotams, ka šausmās par steigu.
Lai gan, kad jāmaksā rēķini...
Oho. Tava ģimene izmisīgi cenšas, lai manas draudzenes justos bezvērtīgas,
kad nolaižas līdz tam, lai precētu tavus brāļus.
Mēģināsim priecāties par viņiem, labi?
Nāc iekšā.
- Anabela. - Priecājos, ka uzaicinājāt, Jūsu Gaišība.
Tiešām? Vai tomēr esi pārbijusies?
Vai nevaru būt pa pusei priecīga, pa pusei pārbijusies?
Tieši tā vajadzētu būt.
Nekad neesmu bijusi Amerikā. Vai tas būtu tā vērts?
- Jā, tā ir ļoti skaista valsts... - Es tevi pārtraukšu.
Esmu ļoti aizņemta, tā ir tālu, un labāk ir būt reālistei.
Ko tu mīli manā dēlā?
- Es... - Tieši tā. Tu viņu knapi pazīsti.
Laulība tāpat jau ir biedējoša.
Ja jaunieši saprastu, cik ļoti no tās būtu jābaidās,
mācītāji paliktu bez darba.
Mans dēls, protams, tevi nepazīst, bet baidos, viņš ir neizsakāmi iemīlējies.
Vai viņš tā teica?
Pēdējos desmit gadus
katrā sanākšanā un katrā viesistabā viņam pakaļ dzinušās
visas kaut cik piemērotās Anglijas meitenes.
Un visus gadus, ko esam rīkojuši sezonas noslēguma balli,
viņš ne reizi nav atvedis viešņu.
Viņa seja nekad nav iemirdzējusies tā, kā iemirdzas, pieminot tavu vārdu.
Ko tu šovakar vilksi?
Ir iespējams uztraukties par notiekošo pasaulē
un domāt arī par tādiem sīkumiem kā kleitas.
Pilnīgi piekrītu.
Es vilkšu zilu kleitu, rudzupuķu zilu.
Tai ir tāda skaista lietiņa no šejienes līdz šejienei.
Apburoši.
Es tādu zilu kleitu vilku uz Dorčesteras balli, kad man bija 19.
Teodora tēvs teica, ka izskatījos pēc zilā zvaniņa.
Protams, tagad tajā izskatītos pēc jūras radības,
- bet tev piestāvēs. - Varu saderēt...
Ar gadiem un viedumu nāk daudz priekšrocību un piedzīvojumu,
kas ir daudz svarīgāki par tievu vidukli un maigu ādu. To es tev apsolu.
Viss šis, tituls...
ne visiem tas ir viegli.
Arī Teo tas nav viegli, protams.
Viņš to ienīst, grib tikai gleznot.
Lūdzu, lai uzglezno mani ar dzirkstelīti acīs, bet viņš atteica.
Bet, Anabela, ticu, ka viņš radīs dzirkstelīti tavējās.
Tagad ej. Man jāpabeidz dzēriens.
Jūsu Gaišība, ja atļausiet,
es redzu dzirkstelīti jūsu acīs, kas ir jūsu pašas, nevis mākslīgi radīta.
Domāju - ja jūs uzvilktu to zilo kleitu, jūs joprojām izskatītos kā zilais zvaniņš.
Tu kļūdies.
Zvaniņi nokar galvu. Tie ar to ir slaveni.
Es varbūt nokāru galvu Dorčesteras ballē, kad man bija 19,
bet tagad esmu hercogiene un mana galva vienmēr ir pacelta.
Un tādai jābūt arī tavējai.
Vismaz sabiedrībā.
Tātad portretos redzami Tintadželu ģimenes locekļi,
kas, nu...
Cik reižu esi te bijusi?
- Katru gadu. - Ak dievs.
Tālāk mēs redzēsim ēdamzāli, kur ģimene...
Ēd? Šļūc lejā pa galdu?
Mums Ņujorkā ir pilis, ja kas.
Pirms dažiem gadiem vienu uzcēla Centrālparkā.
Kad būvēta šī?
1342. gadā. Sākotnēji.
Labi.
Pēc tam apskatīsim parādes istabas, ko izmanto augstu viesu uzņemšanai.
Pastāv, protams, arī visa pārējā pils.
Bet te varu izlikties, ka tā nav.
Tā ir patvēruma vieta, ja tā var teikt.
Vieta pārdomām.
Vai vieta... nekā nejušanai.
Kas reizēm ir vienlīdz vilinoši.
Parasti es negleznoju cilvēkus.
- Sajūta, ka tā kustas. - Tās ir tikai krāsas uz audekla.
Ja es mēģinātu likt krāsas uz audekla...
tas būtu...
Lūdzu.
Nezinu, kas tas ir, bet tā varētu būt...
čūska.
Vai tārps. Nezinu.
Domāju, ka neglezno cilvēkus.
Tu neesi kurš katrs cilvēks.
Šeit ir tik skaisti dabas skati.
Zini, kad es te netālu paliku, es gāju un staigāju, un es staigāju un e...
Bet es pat īsti...
Laikam labākais veids to visu apskatīt būtu zirga mugurā.
Vai Ņujorkā sanāk daudz jāt?
Nē.
Bet Saratogā gan.
Viss labi.
Ko... Ko jūs te...
Eu. Ei. Jūs varētu paņemt grožus...
- Es zinu, kā savaldīt zirgu. - Redzēju, ka esat nelaimē, tāpēc...
- Neesmu viena no tām... - Nana?
...kas nonāk nelaimē un kas jānoceļ no zirga.
- Esi ievainota? - Viss labi.
Man viss labi.
- Domāju, ka kavēsies. - Un palaist garām to, ka uz mani sakliedz?
Nana, tas ir Gajs Tvorts, mans senākais draugs.
Kā tev klājas?
Māte tik par tevi vien runā. Nu, par tevi un Nanu.
Jā, varu iedomāties, ka viņa grib zināt visu par Nanu.
Zini, Džiniju gaida nepatīkama atskārsme.
Tai ģimenei nepatīk neviens.
Pat cits citam.
Nana, vai Dikam patiks šāds matu sakārtojums?
Es taču varu būt gan skaista, gan paklausīga, vai ne?
Mis Sentdžordžai? No hercogienes.
LAI PALĪDZĒTU TURĒT GALVU PACELTU
Tai jābūt piecus miljonus gadu vecai. Oho.
Paskatīsimies.
Tā, Nanuci, kā sokas ar atsaukšanu?
Šī varētu būt pirmā reize, kad esi vairāk sapucējusies nekā es.
Vai domāji, ka tāda diena pienāks? Tas būs tik...
Mani vecāki jautā, vai pievienosimies uz dzērieniem uz terases.
Viņi aicināja mani?
Protams, lēdij Marebla.
Ak dievs! Tas darbojas. Vairs neesmu sliktākā vedekla.
Lai veicas.
Nana? Kur ir mana rokassprādze ar smaragdiem?
Ak dievs. Te tu esi. Nāc iekšā.
- Beidzot. Džinij. - Lūdzu, lai atdod...
Vai esi laimīga? Pa īstam?
Ko? Protams, dārgā. Esmu precējusies.
- Ak, Džinij. Es tikai gribēju... - Māte, protams, būs nikna,
bet tev vismaz nebūs jāvelk koraļļkrāsas līgavas māsas kleita.
Tā bija oranža, es noteikti izskatītos pēc sīpola,
bet labprāt būtu to vilkusi, jo zinu, ka tu to vēlējies.
Ak, dārgā.
Zinu, ka tev ar hercogu ir šīs mīlīgās attiecības,
taču, kad kādu patiešām, patiešām mīli...
Es mīlu tevi.
Es mīlu tevi. Tiešām. Taču tas ir kaut kas, ko es gribu.
Un tu? Vai tu un Teo...
Kā varu domāt par kāzām ar viņu...
ja es...
ja pat nezinu, kas ir mana māte?
Jā, nu, neviens nezina, tad kā viņš varētu uzzināt?
Virdžīnij?
Parunāsim rīt, labi?
Apsolu. Vai vēlāk. Apsolu, labi? Aprunāsimies vēlāk.
Viņi jums iedevuši dzelteno istabu.
Tā arī jābūt, protams.
Jūs tagad esat daudz svarīgāka par mani.
Lai arī stipri mazāk apģērbta.
Ak dievs, piedodiet, es... es...
Tad jūs viņam izstāstīsiet? Vai izstāstīsiet Teo par manu māti?
Kā būsiet pamanījusi, viņš ir hercogs.
Un viņš to, protams, katru dienu nožēlo. Bet, Nana, tā ir viņa dzīve.
- Un, lai hercogs varētu apprecēt... - Tādu kā es.
Tas nav iespējams.
Par viņu smietos.
Viņš zaudētu jebkādas ticamības vai autoritātes paliekas.
- Pati neesat viņam pateikusi? - Nē.
Nē, tas liek cilvēkiem bēgt.
Nekad mūžā neesmu viņam melojis.
Un šovakar?
Tvorta kungs tikai...
Ja ir vēl kas, ko gribat zināt par dzelteno istabu,
droši prasiet.
Tālāk pa koridoru.
Viņu apģērbt būtu laba doma.
Jā. Laba doma.
Plecus atpakaļ, večiņ. Plecus atpakaļ.
Atpakaļ uz 1879. gada vasaru, ja iespējams.
Kad mēs vēl cerējām, ka atradīsim tev vīru.
Interesanti, kāda veida amerikāniete būs šī?
Tik vētraina jūra, ka vieš bailes.
Vai bezvējš un sekli ūdeņi?
Tagad esam māsas, jā? Lai veicas!
Cik saprotu, ir pieņemts,
ka jājūt vilšanās, ja dēls slepus apprecas.
Vai būtu gribējusi lielu balli, māt? Milzīgas, publiskas mīlestības svinības?
- Labi zini, ka kāzas mani nogurdina. - Pārāk garas, dārgas un skaļas.
Vilšanās šajā gadījumā
ir tā, ka cerējām, ka Virdžīnija varētu atšķirties no savām draudzenēm.
Mūsu vienīgais mērķis, lēdij Britlsī,
bija aiztaupīt jums negaumīgu kāzu jezgu.
Ticiet man, slepenu kāzu dramatisms nav man raksturīgs.
Kā sieva es vienmēr centīšos izvairīties no ārišķības
un piepildīt jūsu un mana vīra gaidas.
Tāpēc uzskatu, ka esmu citāda. Pavisam citāda.
Neesmu kā pāvs.
Uz mierīgām jūrām!
- Mēs jau kavējot. - Tad labāk ķersimies klāt.
Beidz.
- Es teicu. Es tev teicu. - Es teicu - Anglijā.
Mani neinteresē neviena meitene visā Anglijā.
Nekā nebija. Es teicu, ka kādu dienu kāda meitene mainīs tavas domas.
Mēs nekonkretizējām kontinentu.
Nu, tādā gadījumā paldies, ka zināji, ka esmu idiots.
Nekā jauna.
Un par to, ka nomēģināji tik daudzas no iespējamajām pretendentēm manā vietā.
Lai gan kā tev tas izdodas, ja joprojām nespēj sasiet savu kaklasaiti.
Tajā nedēļas nogalē Ranīmīdā
es ar Nanu nedaudz aprunājos.
Vai viņa nav brīnišķīga?
Viņa tik neparasti kustas.
- Vai esi pamanījis? - Nu...
- Es nedomāju - graciozi. - ...jā.
Jo patiesībā
- viņa ne vienmēr ir gracioza. - Ak dievs, nē. Viņa...
Saproti, viņa ir haotiska.
- Jā. - Bet vai redzēji viņu uz zirga?
Lai kur es pagrieztos, viņa smejas, domā, pārsteidz mani.
Liek manai elpai aizrauties.
Saproti, viņa ir īpaša. Nu, tu jau esi viņu saticis.
Īsi.
Lai gan arī tu esot bildinājis jau pēc apmēram trim minūtēm.
Un tās būtu varējušas būt divas.
Es tikai...
Laulība.
Tikai pārliecinies, ka zini visu, kas jāzina.
- Mana kleita ir tik cieša. - Tu izskaties apburoši.
- Tu arī. - Zinu. Bet uz mani neviens neskatās.
- Ko es daru? - Ko?
Es izliekos visu priekšā.
Kam gan rūp visi?
Nana, vai tev viņš patīk?
Laikam.
Jā.
- Nana. - Kur ir Džinija?
Nana, paklau. Nana.
Anabela!
Šovakar nav svarīga ne Džinija, ne Končita.
Svarīga esi tu.
Un zini ko?
Tas nekas, ja izlemsi, ka tev tas patīk.
Tu drīksti justies īpaša.
Varbūt esi tam radīta.
Labi?
Mis Anabela Sentdžordža.
- Amerikāniete. - Jā. Bet tik un tā jauka.
Visīstākā hercogiene. Un, ak kungs, esam gana ilgi gaidījuši.
Tu esi skaista. Vai tev riebjas?
Būt skaistai?
Bet tev jau tas nav nekāds jaunums.
Nē. Vai tev riebjas viss šis?
Vēl nezinu. Un tev?
Šovakar ne. Un tas ir kas nepierasts.
Šķiet, ka tu visu neizmērāmi uzlabo.
Paldies dievam, kāds, ko neienīstu.
- Nedejo? - Es gaidīju jūs.
Tāds pats kā tava māte.
- Viņa šovakar būtu dejojusi. - Ak, vai ne?
Nu, kāds ir lēmums?
Domāju, ka Nana pārsteigs mūs visus.
Viss mainās, vai ne?
Jā. Tā ir.
Ak, dieva dēļ, iedzeram.
Tavas dzīves dīvainākais vakars?
Noteikti. Un tikai daļēji tāpēc, ka tu tik labi uzvedies.
Esmu šeit garlaicīgākā no visiem. Un sāncensība ir sīva.
Saproti, es tai meitenei teicu: "Tēja?"
Mani neinteresē šīs jaunmodīgās starplaiku maltītes.
Kāpēc nevar kārtīgi paēst pusdienas, lai izturētu līdz vakariņām?
Smieklīgi.
Ak dievs, cik Džinijai viss viegli padodas.
Jums abām.
Nana, vai tiešām būs tā, ka tev sapnis piepildīsies?
Jo tev tas piestāvētu.
Vai tava māte smejas? Viņa tiešām smejas.
Pēc mirkļa viņas pīs viena otrai matus.
Nespīdzini sevi.
- Džinija ir citāda, tas arī viss. - Jā. Citāda nekā pāvs.
Vai ir tāds putns, vārdā nodevējs?
Ja ir, tad nedzīvo Anglijā.
Kā viņam palaimējies.
Nu, tikai gribēju teikt, ka viņa ir citāda nek...
- nekā... - Es?
Esi to sapratis, vai ne?
Tas redzams ikvienam.
- Protams, Džinija ir tāda kā jūs visi. - Bet... Nē, es tā nedomāju.
Ir brokastis.
Un vakariņas, tad nav otro brokastu, nē.
- Un tad vakariņās... - Piedodiet.
...ap septiņiem...
Vai es kādreiz būšu gana laba?
Es centos būt es pati un centos būt citāda.
Vai man vispār ir jēga censties?
- Končita, nepacel balsi. Lūdzu. - Mana balss nav pacelta.
Tas ir kas jauns.
Kas Džinijā ir tik īpašs?
Viņas blondos matus un bālo ādu tik ātri pieņēmāt?
Jūs visi.
Tas gan noteikti būtu vienkārši.
Nē, paldies. Mēs nepieņemam šos apvainojumus.
- Varbūt tu domā tādos lielumos... - Katru dienu.
Mēs gan ne. Mēs to pat nemanām.
Laimīgie.
Končita, ja tu vaicā, kam tev jābūt, tad tava loma ir skaidra.
Māte bērnam veselam,
meita tēvam bagātam.
Tad vētrainā jūra atgriezusies?
- Vai mums vajadzētu... - Nē.
Atbalstot bērnu slikto uzvedību,
mēs atņemam viņiem jebkādu stimulu pieaugt.
Končita!
Izskatās briesmīgi, vai ne?
Šausmīgi.
Visu vakaru vadi nomaļus.
- Gribu, lai izpriecājies. - Nē.
Nāc.
Kāpēc devāties prom?
Ranīmīdā.
Nu, es saprotu, kāpēc, bet es...
bet kā jūs varējāt?
Pēc tam, kad izstāstīju kaut ko sev tik svarīgu.
Kaut ko tik nozīmīgu.
Šķita, ka esat cilvēks, ar kuru varu runāt.
Patiesībā biju nobijies cilvēks.
Nu, ja tas bija tik šokējoši un nevarējāt izturēt manu apkaunojumu...
glābiet Teo.
Jums tas, protams, jādara.
Izstāstiet viņam.
Kāpēc lai to nedarītu?
Kur ir Ričards? Končita...
Končita!
Tieši to viņa grib. Končita neapmaldās.
- Končita! - Vai viņa devās uz klintīm?
- Viņa tikai grib pievērst uzmanību. - Bet, Nana, esmu viņas vīrs.
Mans pienākums ir viņai to sniegt.
Končita!
Lai viņš iet.
Viņai nekad nekas nekaiš. Viņa tā vienmēr dara.
Končita!
Es būtu varējusi vienkārši iet gulēt. Es...
Īstenībā arī gandrīz to izdarīju.
Bet laikam, ja būtu, tad...
Es laikam būtu atkal cēlusies augšā.
Končita!
Končita.
Piedod. Piedod. Piedod.
Kāpēc lai tu man lūgtu piedošanu?
Piedod man.
Tev taisnība.
Par manu ģimeni. Par to, kā viņi pret tevi izturas.
Es tevi mīlu.
Es dzirdēju, ko teici Ranīmīdā.
Teici, ka ir sievietes un ir sievas.
Končita.
Gribu, lai tu esi abas. Bet es gribu, lai esi tu pati.
Brauksim uz Ņujorku.
- Tur mēs saderam, vai ne? - Jā.
Aizbēgsim uz laiku.
- Tikai mēs trijatā. - Labi.
Un atcerēsimies, kas mēs esam.
Tā. Nu es tiešām sāku satraukties.
Cik ilgs laiks pagājis? Varbūt mums...
Mums vajadzēja iet...
Končita, tev viss labi?
Viņa ir dzīva.
- Viņai viss labi. - Dārgais, vai tā nav vienmēr?
Pateikšu visiem, ka viņa ir drošībā.
Paldies, ser.
Likšu sagatavot tev karstu vannu.
Vēl ūdeni? Es noslīkšu.
Ak, dārgā. Ceru, ka pārāk nesatraucies par mani.
Tu interesējies par mani?
Diks man sekoja un atrada.
Protams, joprojām runājam par tevi.
Kā neesi nogurusi no tā, ka visi visu laiku lūko pēc tevis
- vai lūkojas uz tevi? - Jēziņ. Ko lai daru, ja skatās?
Tu vari pacensties neskriet ārā nakts vidū,
lai visi nedomātu, ka esi nokritusi no klints.
Vienu vakaru galvenajai vajadzēja būt man.
Ja tu kaut nolauz nagu, es uzreiz metos tevi glābt.
Bet, ja problēma ir man,
- liela vai maza... - Kādas gan tev ir problēmas?
Ar tavu hercogu un viņa kaklarotas dāvinošo māti?
Kā tu varētu zināt? Nav ne vietas,
- ne laika, lai runātu par mani... - Es nespēju...
- ...jo katrs teikums ir par tevi. - Nespēju izsekot - ko gribi, ko negribi.
Tu negribi būt hercogiene, bet dusmojies, ja es tam stājos ceļā?
Es vismaz zinu, kas esmu.
Nu, apsveicu, ka esi to sapratusi.
Tikai cik briesmīgi ir ieguldīt visu šo darbu,
lai saprastu, ka esi narcisistisks juceklis.
- Es ilgojos pēc mājām. - Man žēl.
Patiesībā es došos mājās.
Uz kāzām, kas jau notikušas.
Man jāsatiek mana māte.
Bet nevarēšu pateikt neko no tā, ko gribu,
jo man būs viņai jāskaidro, ka neprecēšu hercogu,
jo vienkārši nespēju glabāt noslēpumu.
Jūs būsiet brīnišķīga hercogiene.
Tad jūs neko neteiksiet?
Nē. Kāpēc lai to darītu?
Viņš ir jūsu senākais draugs.
Un jūs - jaunākais.
Ziniet, vēl nav pat vēls.
Mēs varētu paķert pudeli vai kaut ko tādu.
Jūs aizbēgāt no Ranīmīdas.
Jūs aizbēgāt.
Es pat nevarēju ne no viena atvadīties.
- Nana domās, ka es... - Tu visiem uzrakstīsi.
- Te tu esi. - Sveiks.
Pat mana māte aizgājusi gulēt.
Nu, man nenāk miegs.
Jā, lūdzu.
Es labprāt precēšu tevi.
Vai esi droša?
Kad satikāmies, es nezināju patiesību par tavu kontekstu.
Bet man vienmēr šķita, es zinu patiesību par tevi.
Un tu nezini visu par manu kontekstu,
bet mīlestībai nav jābūt par to. Tai nav jābūt par visu pārējo.
Tai būtu jābūt...
Tai jābūt tikai par mums.
Un mums būs viss šis, vai ne? Un gleznas.
Nu, varbūt ne manas, bet varbūt es iemācīšos, vai ne?
Bet svarīgākais ir tas...
Man būsi tu.
Jā, būšu.
Bet pirms visas precēšanās un visa pārējā
man jāatgriežas Ņujorkā, jo man jāaprunājas ar māti.
- Bet, kad atgriezīšos, tad mēs... - Drīkstu braukt līdzi?
Nu, es gribētu redzēt debesskrāpjus un pastaigāties Centrālparkā.
Bet es arī gribētu satikt tavu māti un tēvu.
Es netraucēšu. Es tikai gribu... būt tuvumā.
Iepazīt to, kas patiesībā esi.
Nana,
zini, mēs nedejojām visas kopā, bet es tik un tā dejošu.
Viena pati kaut vai.
Gribu, lai visa mūsu dzīve būtu kā Ranīmīdā.
Es gan ne.
Es visu nakti pavadīju uz jumta ar Gaju Tvortu.
Nobiedēju tā, ka viņš aizbēga.
Nu pārāk nebūsi nobiedējusi.
Viņš nākamajā rītā atjāja atpakaļ.
Gajs atjāja?
Jā.
Jūs ar Džiniju bijāt pārāk aizņemtas ar bildināšanu
un skraidīšanu apkārt, nesaprotot par hercogiem,
bet jā, Gajs Tvorts tiešām bija tur.
Kaut katra nakts vienmēr būtu kā Ranīmīdā.
Arlabunakti, hercogiene Nana.
Tulkojusi Aija Oliņa