Gražuolis anglų hercogas nenumanė
Kas gi taps jo hercogiene
Nanė!
Hercogienė Nanė
„Ak, niekad netekėsiu Oi, palaukit, jis hercogas?“
- Konče, liaukis. - „Taip, ištekėsiu“
Viskas ne taip. Žinai, kad nežinojau, jog jis hercogas.
Ji nežinojo, jog jis hercogas.
Ji laikė jį menininku.
- Kodėl taip nesakei? - Baikit. Rimtai.
Kaip galėčiau už jo eiti? Matėmės du kartus.
Jis vos mane pažįsta. Nieko apie mane nežino.
Brangioji. Susipažinsit po vestuvių.
Santuoka yra...
Nenuvertink jos.
Ką jau ką, bet aš ją pervertinu.
Nesiliauju jos vertinusi nuo tada, kai jis pasipiršo.
Juk negalėčiau būt hercogiene.
Pasakyk bent vieną priežastį, kodėl negalėtum.
Kas iš tiesų yra hercogienė?
Tiesiog Teo pasirodė ir...
dėl jo pasijaučiau...
- Pajutai kažką! - Baik.
Tarsi galėčiau ištrūkt ir būdama su juo
beveik galiu tiesiog pamiršti, kas aš.
Pasakysiu, kas tu.
Žmogus, dėl kurio beprotiškų sužadėtuvių
mus pakvietė į privatų Tintadželio hercogienės pokylį.
- Gali patikėt? - Argi Lizė nepakvaištų dėl to?
Vis dar neparašė?
Negaliu patikėt, kad ji niekam nesakė, kodėl išvyko namo.
Lipdama į laivą atrodė tokia išbalusi.
Visai nepanaši į save.
Na, grįšime namo pas ją po kelių savaičių.
Vargšė Džinė mano, kad plauksim į Niujorką dėl jos didžiulių vestuvių,
bet aš visą laiką praleisiu apsikabinusi Lizę su pudeliu
ir apsimesiu, kad Anglija neegzistuoja.
Merginos!
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
Merginos, atsisveikinkite su Končita.
Grįžtu prie klusnaus ir kuklaus vaidmens.
Konče, ar tau...
Žinoma. Aš nepriekaištinga žmona.
Panele Sent Džordž.
Hercogienė kviečia jus šią popietę susitikti svetainėje.
Be to, čia žinutė nuo hercogo.
NANE,
Končita!
Atvykai. Eikš apžiūrėti vidų.
Negaliu žiūrėti, kai Končita...
Nane?
Sveika.
Sveikas.
Tai visgi netapai?
Baiminuosi, kad Ranimide užpuoliau tave netikėtai.
Kaip slaptas hercogas?
Aš tiesiog hercogas.
Taigi, galiausiai suvokiau tai.
Ir noriu pridurti...
jog klausdamas, ar nori būti mano žmona, norėjau,
kad negalvotumei apie aplinkybes.
Čia - tikrasis aš.
Bet, deja, aplinkybės niekur nedingsta.
Turime ištverti šio vakaro pokylį,
tą vaidinimą.
O po to, jei tau atrodys, kad nenori tokio gyvenimo...
tuomet privalėsi viską atšaukti.
Nuoširdžiai tai sakai?
Tai nepakenks tavo reputacijai.
Deja, mano aplinkybės neišvengiamos.
Bet norėčiau, jei leisi, parodyti tau visą vaizdą.
Kad priimtumei apgalvotą sprendimą.
Ar tapti hercogiene.
Ar būti su manimi.
Tikruoju manimi.
Sukarti tokį kelią dėl arbatos svečiuose.
Pokyliai.
Bereikalingos nesibaigiančios išlaidos dėl neišvengiamo nusivylimo.
Tai čia kaip santuoka?
Arba tėvystė.
Pavėlavo tik dvi valandas.
Kas dabar? Pirko kaspinus ar šoko su liokajumi?
Koks pasikeitimas, Ričardai, turėsim ramybės.
Pagaliau išmokei ją deramai elgtis.
Šaunuolis.
Ar šįvakar ateis visos tavo draugės?
Viena su motinomis išskubėjo į Niujorką.
Ta gražioji. Kuri nemoka pakalbėti.
Apibūdinai visas.
Lizė grįžo į Niujorką,
bet visos kitos pakviestos. Tad, taip. Be abejo bus.
Končita, ji čia! Džinė atvažiavo!
Kaip hercogienė pakelia šią barbarų invaziją?
Kaip mes pakeliam?
Na, tikėkimės, kad Sideno sužadėtinė truputį romesnė.
Tiesiog reikia sukąst dantis ir galvot apie jos pinigus.
Jei prieisim iki jų. Gal jis tik žaidžia su ja.
Pristatau jums ledi Siden.
- Susituokėm slapta. Galit patikėt? - Ne.
Deja, nebegalėjom laukt.
O kaip dėl planų tuoktis Niujorke?
Tavo motina apžiūrėjo visas Manhatano katedras.
Žinau. Bet kai tvirtai žinai, ko nori...
Meilės esmė - ne bereikalingi vaidinimai. Štai ką supratome, tiesa?
- Meilės esmė - mudu. - Romantika.
Lordas ir ledi Sidenai.
- Sveikinu! - O Dievuliau. Sveikinu!
- Sveikinu. - Džiaugiuos.
Ačiū, Končita.
Sveikinu.
Susituokė slapta? Visiškas cirkas.
Ji atrodė laiminga.
Na, visi laimingi pirmas tris sekundes po vestuvių.
Mudu su Diku ištisas savaites
neatitraukėm akių ir rankų vienas nuo kito.
Bet Džinė nori...
Nesvarbu, ko mes norim, brangioji. Patikėk manim.
Jei gautume ko norim,
gyvenčiau name Niujorke,
apsupta vyrų, tortų ir pudelių...
Bet šitaip susituokt. Vienintelis dalykas, kurio Džinė niekad...
Paruošiau buteliuką, ledi Marabl.
Labai ačiū.
- Dar ko nors reikia? - Ne, nieko.
Jūs angelas. Ačiū.
Maniau, jiems bent tiks, kad pasamdžiau panelę Testvali,
nes ji pas juos dirbo,
bet jie nekenčia visko, ką darau.
Bet ar manai, kad Džinė išties lai...
Toj šeimoj belieka tikėtis ištverti.
Bet aš išsiaiškinau paslaptį.
Tyla.
Jokių pasisakymų, nuomonių.
Geriau būti vienišai ir priimtai, nei vienišai ir rūsčiai nužiūrimai.
Atrodo tarsi tavo šviesa išblėso.
Taip, bet, kai šviesa išblėsta
ir yra tamsu,
nebereikia atsiprašinėti.
Be to, nesu viena.
Turiu mažylę. O dabar Džinė yra mano svainė.
Visas gyvenimas priešaky, o ji beveik jo nepažįsta.
Ar mes vis dar kalbame apie Džinę?
Duokim tau buteliuką.
Atsiprašau. Ar čia yra Džinė?
Mes nelabai galime priimti svečius.
Tiesiog bus ekskursija po pilį
ir norėjau sužinoti, ar Džinė norėtų...
Ji pasimatys su jumis per pokylį.
Gerai. Ačiū.
Pasimatysime vakare!
Žinai, atrodo, kad tavo tėvai...
Jų aukšti reikalavimai, bet tu be vargo juos išpildysi.
Ledi Siden.
Koks jausmas būti tokiai tobulai?
Nemaniau, kad aš tokia, kol nepradėjai man to sakyti.
Žinoma, aš labai stengiuosi.
Labiausiai tave myliu dėl to, kad stengiesi.
Tu tobulai susikaupusi.
Tegul kiti maivosi kaip povai.
Koks pasakiškas grožis.
Visiškai nenusileidžia tam, kas viduje.
Žinoma, taip pat aukščiausios klasės išorinis grožis.
Džeimsai, ar įsivaizduoji, kad galėjom niekad nesusitikt?
Ne.
Tiek metų praleidome nepažinodami vienas kito...
o dabar turiu tave.
Manoji Džinė.
Gražus vaizdas.
Pamaniau, prisėsiu čia kuriam laikui.
Ką skaitai?
Knygą.
Manau, tiek žinau.
Tai girdėjai apie Džinę ir Sideną?
Ar tavo motina...
Žinoma, pasibaisėjusi dėl tokio skubotumo.
Bet kai reikia sumokėti mokesčius...
Tavo šeima nerias iš kailio versdami mano drauges jaustis bevertes,
kai jos nusižemina ištekėdamos už tavo brolių.
Pabandykime džiaugtis dėl jų, gerai?
Prašom.
- Anabele. - Malonu čia būti, Jūsų malonybe.
Malonu? Ar baisu?
Gal gali būti perpus malonu ir baisu?
Būtent taip ir turėtų būti.
Nesu buvusi Amerikoje. Ar verta aplankyti?
- Taip, tai puiki šalis... - Pertrauksiu tave.
Aš be galo užsiėmusi, kelias tolimas, tad geriausia mąstyti realistiškai.
Dėl ko myli mano sūnų?
- Aš... - Labai teisingai. Beveik nepažįsti jo.
Santuoka ir taip gąsdina.
Jei jaunimas žinotų, kaip turi bijoti,
dvasininkai netektų darbo.
Sūnus vargiai tave pažįsta, bet, bijau, jis beviltiškai tave įsimylėjęs.
Ar jis taip sakė?
Pastaruosius dešimt metų
jį kiekviename susirinkime vaikėsi
visos bent kiek šansų turinčios Anglijos merginos.
Jis nėkart neatsivedė viešnios į mūsų sezono pabaigos pokylį.
Jo veidas niekad nesušvelnėdavo taip, kaip sušvelnėja dabar, kai mini tavo vardą.
Ką vilkėsi šįvakar?
Visiškai normalu ir rūpintis pasauliu,
ir tuščiai domėtis suknelėmis.
Pritariu.
Vilkėsiu rugiagėlių mėlynumo suknelę.
Ji gražiai eina nuo čia iki čia.
Žavu.
Būdama 19 m. vilkėjau tokios pačios spalvos suknelę Dorčesterio pokylyje.
Teodoro tėvas sakė, atrodžiau kaip katilėlis.
Dabar atrodyčiau kaip jūrų pabaisa,
- bet tau tiks. - Aš tikra, kad...
Su amžiumi ir išmintimi atsiranda daug privalumų ir nuotykių,
žymiai vertingesnių už smulkų liemenį ir švelnią odą. Patikėk manimi.
Visa tai ir titulas...
lengva ne kiekvienam.
Žinoma, Teo nėra lengva.
Jis to nekenčia, nori tik tapyti.
Prašiau jo nutapyti mane su kibirkštėlėmis akyse. Nesutiko.
Bet, Anabele, jis įžiebtų kibirkštėlę tavo akyse.
Dabar keliauk. Noriu pabaigti savo gėrimą.
Jūsų malonybe, jei leisite,
matau jūsų akyse kibirkštėlę, kurią pati uždegėte, o ne vyras.
Ir manau, kad su ta mėlyna suknele vis dar atrodytumėte kaip katilėlis.
Tu labai klysti.
Katilėliai nunarina savo galvas. Toks jų bruožas.
Gal nunarinau galvą 19 m. būdama Dorčesterio pokylyje,
bet dabar aš hercogienė ir galvą visada laikau iškeltą.
Kaip ir tu turėtum.
Bent jau viešumoje.
Taigi, čia - Tintadželio šeimos narių portretai,
kurie, na...
Kiek kartų čia lankeisi?
- Lankausi kasmet. - Dieve.
Paskui apžiūrėsime valgomąjį, kuriame šeima...
Valgo? Čiaužo ant stalo?
Niujorke taip pat yra pilių, žinok.
Prieš kelerius metus vieną pastatė Centriniame parke.
Kada pastatyta ši?
Iš pradžių 1342 m.
Aišku.
Po to apžiūrėsime iškilmių sales, skirtas garbingiems svečiams.
Žinoma, pilis niekur nedingsta.
Bet čia bent galiu apsimesti, kad jos nėra.
Tai, sakykime, prieglobstis.
Vieta apmąstymams.
Arba vieta...
nieko nejausti.
Kartais tai vienodai traukia.
Paprastai netapau žmonių.
Atrodo tarsi jie judėtų.
Tai tik dažai ant drobės.
Jei aš bandyčiau užtepti dažų ant drobės...
būtų...
Prašom.
Nežinau, kas tai, bet galėtų būti...
gyvatė.
Arba kirmėlė. Nežinau.
Maniau, netapai žmonių.
Tu ne šiaip žmogus.
Čia labai gražūs kraštovaizdžiai.
Žinai, kai buvau netoliese, vis vaikščiojau,
bet nė nespėjau...
Turbūt geriausia viską apžiūrėti būtų raitai.
Ar Niujorke daug vietų jodinėti?
Ne.
Bet Saratogoje daug.
Viskas gerai.
Kodėl tu...
Gerai, jei paimsi už kamanų...
Moku pasigauti žirgą.
Tave ištiko bėda, tad...
- Nesu trapi mergina, - Nane?
kurią reikia nukelt nuo žirgo.
- Nesusižeidei? - Aš sveika.
Visiškai sveika.
Galvojau, vėluosi.
Ir praleisiu progą būt aprėktas?
Nane, čia mano seniausias draugas Gajus Tvortas.
Kaip laikais?
Motina tik ir kalba apie tave. Na, ir apie Nanę.
Taip, galiu įsivaizduot, kad ji nori viską žinoti apie Nanę.
Žinai, Džinė skaudžiai pabus iš sapno.
Ta šeima nieko nemėgsta.
Net vienas kito.
Nane, kaip manai, Dikui patiks mano šukuosena?
Juk galiu būti ir klusni, ir graži, ar ne?
Panelei Sent Džordž. Nuo hercogienės.
PADĖS LAIKYTI IŠKELTĄ GALVĄ
Turbūt jie penkių milijonų metų senumo.
Pažiūrėkime.
Taigi, Nanyte, kaip sekas atšaukti sužadėtuves?
Manau, tu pirmąkart daugiau išsipuošusi už mane.
Ar gali patikėt, kad išaušo tokia diena? Bus taip...
Mano tėvai klausia, ar išgersime su jais terasoje.
Jie kviečia mane?
Žinoma, ledi Marabl.
O vargeli. Tai veikia. Nebesu jų blogiausia marti.
Sėkmės.
Nane? Kur mano apyrankė su smaragdu?
O Dieve. Tu čia. Nagi, eikš.
- Pagaliau. Džine. - Liepiau grąžinti ją...
Ar tu laiminga? Nuoširdžiai?
Ką? Žinoma, mieloji. Aš ištekėjau.
- Džine, norėjau... - Aišku, motina pasius,
bet tau bent neteks vilkėt koralų spalvos pamergės suknios.
Ji morkinė.
Išties būčiau atrodžius kaip svogūnas,
bet mielai būčiau ją vilkėjus, nes tu to norėjai.
Mieloji.
Žinau, kad tu su tuo hercogu abu naivūs,
bet, kai išties nuoširdžiai myli žmogų...
Aš myliu tave.
Ir aš tave myliu, tikrai.
Bet aš noriu šito.
O tu? Ar tu su Teo...
Kaip galiu net svarstyt šią santuoką...
kai aš...
nė nežinau, kas mano motina?
Taip, bet niekas nenutuokia, kaip jis tai sužinotų?
Virdžinija?
Pasikalbėsime rytoj, gerai?
Pažadu, girdi. Arba vėliau. Pasikalbėsim vėliau.
Tuomet geltonąjį kambarį davė tau.
Na žinoma.
Tu dabar daug svarbesnė už mane.
Bet daug mažiau apsirengusi.
Dieve, atsiprašau, aš tiesiog...
Tai ar pasakysi jam?
Ar pasakysi Teo apie mano motiną?
Jis hercogas, turbūt jau pastebėjai tai.
Aišku, jis kasdien to nekenčia. Bet, Nane, jis laikosi visų taisyklių.
O hercogui vesti...
Tokią kaip aš.
Jam tai neįmanoma.
Jis taps pajuokos objektu.
Prarastų visą įmanomą pasitikėjimą ir įtaką.
- Nepasakei jam pati? - Ne.
Ne, dėl to žmonės tik pabėga.
Per visą mūsų gyvenimą nė karto jam nemelavau.
O šįvakar?
Ponas Tvortas tiesiog...
Jei dar ką norite sužinoti apie geltonąjį kambarį, klauskite.
Mano kambarys tolėliau.
Gerai, kad atnešėte jai suknelę.
Taip. Geras sprendimas.
Pečius atgal, mergaite. Pečius atgal.
Geriau taip, kaip 1879-ųjų vasarą.
Kai dar turėjom vilties rasti tau vyrą.
Įdomu, kokio tipo amerikietė bus ši.
Audringa, kad beveik bauginanti.
Ar romi kaip štilis ir visai lėkšta?
Dabar mes sesės, taip? Sėkmės.
Kaip suprantu, natūralu nusivilti,
kai sūnus susituokia slapčia.
Ar laukėte triukšmingos šventės, motina?
Didžiulio viešo meilės demonstravimo?
- Kaip žinai, vestuvės mane vargina. - Ilgos, brangios, triukšmingos.
Šiuo atveju, nusivylėme,
nes tikėjomės, kad Virdžinija kitokia nei jos draugės.
Mūsų tikslas buvo, ledi Britelsi,
išgelbėti jus nuo vestuvių blizgučių.
Patikinu jus, kad toks slaptas poelgis man visai nebūdingas.
Mano kaip žmonos svarbiausias tikslas bus vengti išsišokimų
bei atitikti jūsų
ir savo vyro lūkesčius.
Todėl manau, kad esu visiškai kitokia.
Ne tokia pasipūtėlė kaip povas.
Sveiki, ramesnieji vandenynai.
Man sakė, kad jau vėluojam.
Tuomet eikim.
Nebandyk.
- Juk sakiau tau. - Kalbėjau apie angles.
Nė viena anglė nesudomintų.
Tikrai ne. Sakiau, vieną dieną kas nors pakeis tavo nuomonę.
Nekalbėjom apie konkretų kraštą.
Na, tuomet dėkoju, kad žinojai, jog aš kvailys.
Tai buvo aišku.
Taip pat dėkoju, kad išbandei daugybę mano pretendenčių.
Nors neaišku, kaip tau taip sekėsi, kai nemoki užsirišti peteliškės.
Tą savaitgalį Ranimide
mudu su Nane truputį kalbėjomės.
Argi ji ne nuostabi?
Ji taip nenuspėjamai juda.
- Ar pastebėjai? - Na,
- Neturiu omeny, kad grakščiai. - taip.
Nes iš tiesų
- ji ne visada grakšti. - Dieve, ne...
Turiu omeny, ji išsiblaškiusi.
- Taip. - Matei ją ant žirgo?
Kur bepasisuku, sutinku ją, besijuokiančią, mąstančią, stebinančią.
Ji atima man žadą.
Turiu galvoje, ji išties nuostabi.
Na, tu ją pažįsti.
Vargiai.
Nors girdėjau, kad pasipiršai po trijų minučių pažinties.
Galėjau ir po dviejų.
Aš tiesiog...
Santuoka.
Tiesiog įsitikink, kad žinai viską, ką turi žinoti.
- Mano suknia labai spaudžia. - Atrodai pritrenkiančiai.
- Tu taip pat. - Žinau. Bet į mane niekas nežiūrės.
- Ką aš darau? - Ką?
Aš apsimetu prieš visus.
Kam rūpi tie žmonės?
Nane, ar tau jis patinka?
Manau, kad patinka.
Taip.
- Nane. - Kur Džinė?
Nane, paklausyk.
Anabele!
Šiandien svarbios ne Džinė ar Končita.
Svarbi tu.
Ir žinai ką?
Visiškai normalu nuspręsti, kad tau tai be galo patinka.
Turi teisę jaustis ypatinga.
Gal esi tam gimusi.
Aišku?
Panelė Anabelė Sent Džordž.
- Amerikietė. - Taip.
Bet vis tiek miela.
Ideali hercogienė.
O Dievuliau, kaip ilgai to laukėme.
Tu graži. Ar nekenti to?
Būti graži?
Man atrodo, kad nuolat tai girdi.
Ne. Ar nekenti viso šito?
Dar nežinau. O tu?
Šįvakar - ne. O tai man naujiena.
Atrodo, nepalyginsi, kaip tu viską pagerini.
Dėkui Dievui. Žmogus, kurio ne nekenčiu.
- Nešoki? - Laukiau jūsų.
Tu visai kaip motina.
- Ji būtų šįvakar šokusi. - Juk tikrai.
Na, tai koks įvertinimas?
Manau, Nanė mus visus nustebins.
Viskas keičiasi, ar ne?
Taip. Keičiasi.
Dėl Dievo meilės, išgerkime.
Keisčiausias vakaras gyvenime?
Be abejo. Ir tik iš dalies dėl to, kaip tu deramai elgiesi.
Aš čia nuobodžiausias žmogus. Turiu aršią konkurentę.
Na, sakau merginai „Arbatėlė?“
Manęs nedomina tie naujoviški išsidirbinėjimai.
Kodėl negali pavalgyt sočių priešpiečių ir laukti vakarienės?
Absurdas.
Dieve, Džinei viskas taip paprasta.
Jums abiem.
Nane, ar tikrai pamatysim, kad tu gyvensi pasakoje?
Nes tau tai būtų labai tipiška.
Ar tavo motina juokiasi? Ji išties juokiasi.
Tuoj ims pinti viena kitai plaukus.
Nesikankink.
- Džinė tiesiog kitokia. - Taip. Tikrai ne tokia kaip povas.
Ar yra paukštis, kuris būtų siejamas su išdavyste?
Yra, bet ne Anglijoje.
Kaip jiems pasisekė.
Tai tik reiškia, kad ji skiriasi
- nuo... - Nuo manęs?
Dabar pastebėjai, ar ne?
Visiems tai aišku.
Aišku, tiesiog Džinė tokia pat kaip jūs visi.
Ne, aš ne tai turėjau...
Turim pusryčius.
Ir pietus, nėra jokių priešpiečių, ne ne.
- O per vakarienę... - Atsiprašau.
apie septintą...
Ar kada nors jums įtiksiu?
Bandžiau būti savimi ir bandžiau būti ne savimi.
Ar man bent verta stengtis?
- Končita, nekelk balso. Prašau. - Aš nekeliu balso.
Kaip neįprasta.
Kuo ypatinga Džinė?
Kaip jos šviesūs plaukai ir šviesi oda padėjo greičiau ją priimti?
Jums visiems.
Viskas labai paprasta.
Ne, ačiū. Mes tokių kaltinimų nepriimsime.
- Gal tu taip visada galvoji... - Kasdien.
Deja, mes paprasčiausiai taip negalvojame. Nepastebime to.
Kaip jums pasisekė.
Končita, jei klausi, kuo tau čia būti, tavo vaidmuo aiškus.
Sveiko vaiko motina
ir turtingo vyro dukra.
Vadinas, grįžta audros?
- Ar nereikėtų mums... - Ne.
Skatindami blogą vaikų elgesį
pašaliname bet kokią paskatą jiems užaugti.
Končita!
Atrodo bjauriai, ar ne?
Siaubingai.
Tu visą vakarą atsiskyręs.
- Noriu, kad pasilinksmintum. - Ne.
Nagi. Nagi.
Kodėl išėjai?
Ranimide.
Na, suprantu kodėl, bet...
kaip tu galėjai?
Kai pasakiau tau tai, kas man buvo labai svarbu.
Kas buvo iš esmės svarbu.
Maniau, tu esi žmogus, su kuriuo galiu kalbėtis.
Tiesą sakant, buvau išsigandęs žmogus.
Na, jei tai taip šokiravo ir negalėjai ištverti mano gėdos...
apsaugok Teo.
Juk privalai.
Pasakyk jam.
Kodėl nepasakai?
Kur Ričardas? Jo reikia dėl Končitos.
Končita!
Tiesiog ji to nori. Končita nepasiklysta.
- Končita! - Ar ji ėjo link skardžio?
- Ji tik nori dėmesio. - Bet, Nane, aš jos vyras.
Tad mano pareiga skirti jai dėmesio.
Končita!
Leisk jam.
Jai visada viskas būna gerai. Tiesiog ji taip daro.
Končita!
Aš tiesiog galėjau eiti miegoti...
Tiesą sakant, vos nenuėjau.
Bet maniau, jei nueisiu...
turbūt tiesiog vėl atsikelsiu.
Končita!
Končita.
Labai atsiprašau.
Dėl ko gi tau atsiprašinėti?
Tai aš atsiprašau.
Tu teisi.
Dėl mano šeimos. Dėl to, kaip jie su tavimi elgiasi.
Aš myliu tave.
Aš girdėjau, ką sakei Ranimide.
Sakei, kad vienos yra moterys, o kitos - žmonos.
Končita.
Noriu, kad būtum ir tai, ir tai. Bet noriu, kad būtum savimi.
Vykim į Niujorką.
- Mums ten sekas, ar ne? - Taip.
Ištrūkime kuriam laikui.
- Tik mes trys. - Gerai.
Prisiminkime, kas mes.
Gerai. Dabar išties imu nerimauti.
Kiek laiko praėjo? Gal reikėjo...
Tikrai reikėjo eiti...
Končita, tau viskas gerai?
Išgyveno.
- Jai viskas gerai. - Brangusis, kaip visada.
Perduosiu kitoms, kad ji saugi.
Dėkui, pone.
Liepsiu pripilti tau karštą vonią.
Dar daugiau vandens? Nuskęsiu.
Brangioji, tikiuosi, per daug nesijaudinai.
Teiraujiesi, kaip aš?
Dikas išbėgo ir rado mane.
Žinoma, vis dar kalbame apie tave.
Kaip dar nepavargai nuo to, kad visi nuolat ieško tavęs
- arba žiūri į tave? - Vajetau. Nepakeisiu visų.
Galėtum neišbėgt vidury nakties,
versdama manyt, kad nukritai nuo skardžio.
Vieną vakarą turėjau būti svarbi aš.
Jei bent nagą nusilauži, aš atskubu į pagalbą.
Bet kai aš turiu bėdų,
- nesvarbu, didelių ar mažų... - Kokių bėdų tu turi?
Hercogą ir jo motiną, dovanojančią vėrinius?
Iš kur tu gali žinot? Nėra vietos ar laiko,
- kalbėt apie mane, - Aš nespėju...
- kai viskas sukas apie tave. - Nespėju susigaudyt tarp tavo norų.
Nenori tapt hercogiene ir tada supyksti, kai aš trukdau?
Aš bent žinau, kas esu.
Na, sveikinu, kad išsiaiškinai tai.
Nors labai apmaudu, jog tiek vargai tam,
kad sužinotum, jog esi nestabili dėmesio auka!
Pasiilgau namų.
Užjaučiu.
Tiesą sakant, vykstu namo.
Dėl vestuvių, kurios jau įvyko.
Turiu pamatyti motiną.
Bet negaliu jai pasakyti nieko, ką norėčiau,
nes tada turėčiau prasitarti, kad netekėsiu už hercogo
tik dėl to, kad nesugebėjau išlaikyti paslapties.
Tu būsi puiki hercogienė.
Tai tu nieko nepasakysi?
Ne. Kodėl turėčiau?
Nes jis tavo seniausias draugas.
O tu naujausia draugė.
Na, dar net nelabai vėlu.
Galėtume tiesiog pasiimt kokį butelį.
Tu vis tiek išėjai Ranimide.
Vis tiek išėjai.
Nė neturėjau progos atsisveikinti.
- Nanė manys, kad aš... - Tu joms parašysi.
- Štai kur tu. - Labas.
Net mano mama nuėjo gulti.
Na, manęs neima miegas.
Taip, prašau.
Labai norėčiau ištekėti už tavęs.
Tu užtikrinta?
Kai susipažinome, nežinojau visų tavo aplinkybių.
Bet atrodė, kad žinau tiesą apie tave.
Tu nežinai visų mano aplinkybių,
bet meilei ne tai turėtų rūpėti. Svarbu ne papildomos detalės.
Svarbu tik...
mudu.
Ir turėsime visa šitai, tiesa? Ir tapinius.
Turbūt ne maniškius, bet gal aš patobulėsiu.
O svarbiausia...
turėsiu tave.
Taip, turėsi mane.
Bet prieš mums susituokiant ir visa kita,
turiu grįžti į Niujorką ir pasikalbėti su motina.
- Bet kai grįšiu, tuomet galėsim... - Galiu ir aš kartu?
Norėčiau pamatyt dangoraižius ir pasivaikščiot Centriniame parke.
Bet taip pat susipažinti su tavo motina ir tėvu.
Nenoriu brautis. Tiesiog noriu būti šalia.
Pažinti tikrąją tave.
Nane,
žinai, nešokom visos kartu, bet aš vis tiek šoksiu.
Jei reikės, viena pati.
Norėčiau, kad mūsų visų gyvenimai būtų kaip Ranimide.
Aš tai ne.
Visą naktį praleidau ant stogo su Gajumi Tvortu.
Taip išgąsdinau, kad jis pabėgo.
Nepakankamai išgąsdinai jį.
Jis grįžo raitas kitą rytą.
Gajus grįžo?
Taip.
Judviem su Džine galvoj buvo piršlybos
ir nesigaudėt, kas tie hercogai,
bet Gajus Tvortas neabejotinai ten buvo.
Norėčiau, kad kiekviena naktis būtų kaip Ranimide.
Labanaktis, hercogiene Nane.
Išvertė Kristina Čeidaitė