En engelsk hertug En stilig mann
Hvem blir hans hertuginne?
Nan!
Hertuginne Nan, hertuginne Nan
"Jeg gifter meg aldri Vent, er han hertug?"
- Conchie, gi deg. - "Jo, det gjør jeg."
Det er helt feil. Jeg visste ikke at han var hertug.
- Hun visste det ikke. - Hun trodde han var kunstner.
- Hvorfor sa du det ikke? - Gi deg.
Hvordan kan jeg gifte meg med ham? Vi har møttes to ganger. Han vet ikke noe om meg.
Det er etter bryllupet at man blir kjent.
Ekteskap er...
- Ikke undervurder det. - Om noe har jeg overvurdert det.
Jeg har vurdert det uten stopp siden han spurte.
Jeg kan ikke bli hertuginne.
Gi meg én god grunn.
Hva er egentlig en hertuginne?
Det er bare det at Theo... Han dukket opp og...
...fikk meg til å føle...
- Han fikk deg til å føle. - Slutt.
Som om jeg kunne rømme.
Og når jeg er sammen med ham, kan jeg nesten glemme hvem jeg er.
Jeg vet hvem du er. Du er en person hvis sprø forlovelse fikk oss invitert
til hertuginnen av Tintagels private ball.
- Tenk det. - Ville ikke Lizzy elsket det?
Fortsatt ikke noe brev?
Tenk at hun ikke sa hvorfor hun dro hjem.
Hun var så blek da hun dro til skipet. Det ligner ikke Lizzy.
Vi er hos henne om noen uker.
Jinny tror vi drar til New York til bryllupet hennes,
men hele tiden skal jeg klemme Lizzy og puddelen, og late som England ikke fins.
Jenter! Jenter.
BASERT PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Jenter, si adjø til Conchita.
Jeg er i karakter igjen. Lydig og beskjeden.
Conchie, er du...
Selvsagt. Jeg er den perfekte hustru.
Miss St. George? Hertuginnen inviterer deg til å møtes i salongen i ettermiddag.
Og fra hertugen.
Conchita!
Du er her. Kom og se inne.
Jeg orker ikke å se Conchita...
Nan?
Hallo.
Så du maler ikke?
Jeg er redd jeg overfalt deg i Runnymede.
- Ved å være hertug i hemmelighet? - Jeg er hertug.
Det skjønte jeg omsider.
Og jeg ville si
at da jeg ba deg bli min hustru, ville jeg at det skulle være et uforfalsket spørsmål
uten noen kontekst.
Dette er den jeg er.
Men jeg er redd jeg har en pris.
Vi må overleve kveldens ball,
hele opptredenen.
Og hvis du etter det føler at det ikke er et liv for deg...
...så må du avlyse det.
Mener du det?
Uten at det tilsmusser ryktet ditt.
Jeg er redd konteksten min er ufravikelig.
Men jeg vil vise deg, hvis jeg får lov, det hele.
- Så du kan ta et ordentlig valg. - Om å bli hertuginne.
Om å være sammen med meg.
Den egentlige meg.
Reise så langt for å drikke te i andres hus.
Ball.
Uendelige unødvendige utgifter som fører til uunngåelig skuffelse.
Som ekteskap, altså?
Eller å være foreldre.
Bare to timer for sene.
Var det sløyfekjøp eller dans med tjenerne?
En lettelse å få fred, Richard.
Du fikk henne endelig til å te seg.
Godt gjort.
Kommer alle vennene dine i kveld?
En av dem dro til New York med mødrene.
- Den pene. Ingenting nyttig å si. - Kunne vært hvilken som helst av dem.
Lizzy dro hjem til New York, men resten er invitert. Så, ja. Selvsagt.
Conchita, hun er her! Det er Jinny! Jinny er her!
Hvordan kan hertuginnen tolerere denne barbariske invasjonen? Eller noen av oss.
La oss håpe Seadowns pike er mer medgjørlig.
Vi må bite sammen tennene og tenke på pengene.
Om det går så langt. Kanskje han leker med henne.
La meg presentere lady Seadown.
- Vi giftet oss i skjul. Kan dere tro det? - Nei.
- Vi kunne ikke vente. - Hva med New York og bryllupsplanene?
Mor har undersøkt alle katedraler i Manhattan.
Når man har bestemt seg for hva man vil...
Kjærlighet handler ikke om fant og fjas. Det var det som gikk opp for oss.
- Kjærlighet handler om oss to. - Romantikken.
Lord og lady Seadown.
- Gratulerer! - Gratulerer!
- Jeg er så glad på deres vegne. - Gratulerer.
Gratulerer.
Giftet seg i skjul? Rent skuespill.
Hun så lykkelig ut.
Alle er lykkelige i tre sekunder etter bryllupet.
Dick og jeg enten så på hverandre eller tok på hverandre i flere uker.
Men hvis Jinny vil...
Det handler ikke om hva vi vil. Tro meg.
Fikk alle det vi ville, hadde jeg vært i New York med et hus fullt av menn
og kaker og pudler...
Men gifte seg i skjul. Er det noe jeg ikke tror Jinny ville...
- Jeg har gjort klar flasken hennes. - Tusen takk.
- Trenger du noe annet? - Nei. Du er en engel. Takk.
Jeg trodde de ville like at jeg ansatte Miss Testvalley, siden de har brukt henne.
Men de hater alt jeg gjør.
Tror du at Jinny virkelig...
I den familien er overlevelse beste håp. Men jeg oppdaget hemmeligheten.
Taushet.
Ingen stemme, ingen meninger.
Det er bedre å være ensom og godkjent enn ensom og glodd stygt på.
Det er som om lyset har slokket i deg.
Ja, men når lyset er slokket,
og det er helt mørkt, trenger man ikke å be om unnskyldning.
Og jeg er ikke alene.
Jeg har et barn. Og nå er Jinny svigerinnen min.
Det er hele livet hennes, og hun kjenner ham knapt.
Snakker vi fortsatt om Jinny? La oss finne flasken din.
Unnskyld. Er Jinny her?
Vi er ikke forberedt på gjester.
Det er omvisning på slottet,
og jeg ville høre om Jinny ville...
- Hun gleder seg til å treffes på ballet. - Greit. Takk.
Vi ses i kveld!
Foreldrene dine virker så...
De setter veldig høy standard, men du vil mer enn nå opp til dem, lady Seadown.
Hvordan er det å være så perfekt?
Jeg har aldri trodd at jeg var det før du begynte å si det.
Jeg gjør selvsagt mitt beste.
At du prøver, er noe av det jeg elsker høyest ved deg.
Konsentrasjonen din.
La de andre være påfugler.
Det er så praktfull skjønnhet her.
Den passer perfekt til det som er her inne.
Og ganske ypperlig på utsiden av det også.
Kan du forestille deg at vi aldri hadde møttes?
Nei.
Alle de årene vi har levd uten å kjenne hverandre...
...og nå har jeg deg.
Min Jinny.
Pen utsikt.
Jeg tenkte å sitte en stund.
Hva leser du?
En bok.
Jeg tror jeg har hørt om det.
Så Jinny og Seadown. Hørte du det?
Moren din, er hun...
Forferdet, selvfølgelig, over farten.
Men når regningene må betales...
Wow. Familien din er desperat etter å få vennene mine til å føle seg verdiløse
når de nedlater seg til å gifte seg med brødrene dine. La oss prøve å glede oss.
Kom inn.
- Annabel. - Jeg er glad for å være her, Deres Nåde.
Er du det? Eller er du skrekkslagen?
Kan jeg være halvt glad og halvt skrekkslagen?
Akkurat som det skal være.
Jeg har aldri besøkt USA. Bør jeg det?
- Det er et fint land... - Jeg stopper deg der.
Jeg er svært opptatt, det er langt dit, og det er best å være realistisk.
Hva elsker du ved sønnen min?
- Jeg... - Nettopp. Du kjenner ham knapt.
Ekteskap er skremmende nok.
Om unge hadde forstått hvor redde de burde vært,
hadde prestene gått ledige.
Sønnen min kjenner deg knapt, men jeg er redd han er håpløst forelsket i deg.
Sa han det?
De siste ti årene har han blitt jaget rundt i hvert selskap og alle salonger
av alle halvt berettigede piker i England.
Og ved sesongsluttballene våre har han aldri hatt én gjest.
Ansiktet hans har aldri myknet som når han nevner navnet ditt.
Hva skal du ha på deg i kveld?
Det er fullt mulig å bry seg om tilstandene i verden, men også kjoler.
Jeg er helt enig.
Jeg skal ha en blå kjole. Kornblomstblå.
Den har en nydelig ting herfra til dit.
Sjarmerende.
Jeg hadde en kjole i samme farge på Dorchester-ballet da jeg var 19.
Theodores far sa at jeg lignet en blåklokke.
Nå ville jeg sett ut som noe fra sjøen,
- men du vil ta deg pent ut. - Du...
Med alder og visdom kommer mange fordeler
som overgår en smal midje og vakker hud. Det lover jeg deg.
Alt dette, tittelen...
...er ikke lett for enhver.
Det er ikke lett for Theo.
Han avskyr det, han vil bare male.
Jeg har bedt ham male meg med glitrende øyne, men han vil ikke.
Men, Annabel, han vil nok gjøre dine glitrende.
Nå kan du gå. Jeg må drikke opp.
Deres Nåde, om jeg får lov,
jeg ser et glimt i øyet ditt, skapt av deg, ikke en mann.
Og jeg tror at om du bar den blå kjolen, ville du fortsatt lignet en blåklokke.
Du tar feil.
Blåklokker henger med hodet. Det er de berømte for.
Jeg hang med hodet på Dorchester-ballet da jeg var 19,
men nå er jeg hertuginne, og hodet mitt er alltid hevet.
Som ditt må være. I hvert fall offentlig.
Portrettene er av medlemmer av Tintagel-familien,
som, vel...
- Hvor mange ganger har du vært her? - Hvert år.
Nå skal vi gå til spisestuen, der familien...
Spiser? Aker nedover bordet?
Vi har slott i New York.
De bygde et i Central Park for noen år siden.
Når ble dette bygd?
I 1342. Opprinnelig.
OK.
Så skal vi se stasstuene for når rangspersoner er på besøk.
Resten av slottet eksisterer selvsagt.
Men her ute kan jeg late som det ikke gjør det.
Det er et fristed, tenker jeg.
Et sted for å tenke seg om.
Eller føle... slett ingenting.
Noe som iblant er like fristende.
Jeg maler vanligvis ikke folk.
- Det er nesten som om det beveger seg. - Det er kun maling på et lerret.
Om jeg prøvde å legge maling på et lerret...
...ville det vært...
Vær så god.
Jeg vet ikke hva det er, men det kan bli...
...en slange.
Eller en orm. Jeg vet ikke.
Jeg trodde du ikke malte folk.
Du er ikke folk.
Landskapet her er veldig vakkert.
Da jeg bodde i nærheten, spaserte jeg, og spaserte jeg og...
Men jeg begynte knapt å...
Det er nok best å se alt fra en hest.
Rir man mye i New York City?
Nei.
Men det gjør man i Saratoga.
Det går bra.
Hva er det du...
- Ptro. Hvis du tar grimen... - Jeg vet hvordan man fanger en hest.
Du hadde problemer...
Jeg er ikke en som får problemer og må hjelpes ned av en hest.
- Er du skadet? - Nei.
Alt er i orden.
- Jeg trodde du ble sen. - Og gå glipp av å bli kjeftet på?
Nan, dette er Guy Thwarte, min eldste venn.
Står til?
Mor har ikke snakket om annet enn deg. Deg og Nan.
Hun vil sikkert høre alt om Nan.
Jinny får seg en overraskelse. Familien liker ingen.
De liker ikke engang hverandre. Tror du Dick vil like håret mitt sånn?
Jeg kan vel være vakker samtidig som pliktoppfyllende?
Til Miss St. George. Fra hertuginnen.
TIL Å HJELPE DEG Å HOLDE HODET LØFTET
Det må være fem millioner år gammelt.
Få se.
Så, lille Nan, hvordan går avlysningen?
Dette må være første gangen du er mer pyntet enn meg.
Trodde du denne dagen ville komme? Det blir så...
Foreldrene mine spør om vi vil ta en drink på terrassen.
- Spurte de etter meg? - Selvsagt, lady Marable.
Det fungerer. Jeg er ikke lenger den verste svigerdatteren deres.
Lykke til.
- Nan? Hvor er smaragdarmbåndet mitt? - Der er du, jo. Kom inn.
- Endelig. Jinny. - Jeg ba deg gi det...
Er du lykkelig? Virkelig?
Hva? Selvsagt, kjære. Jeg er gift.
- Jeg ville bare... - Mor blir rasende,
men du slipper å bruke den korallrøde brudepikekjolen.
Den var oransje, og jeg ville sett ut som en løk,
men jeg ville brukt den fordi du ville det.
Kjære deg. Jeg vet at du har denne flørten med hertugen,
men når du virkelig er glad i noen...
- Jeg er glad i deg. - Jeg er glad i deg også.
Men dette er det jeg vil.
Og du? Er du og Theo...
Hvordan kan jeg tenke på å gifte meg med ham når jeg er...
Jeg vet ikke engang hvem moren min er.
Ingen vet det, så hvordan skulle han finne det ut?
Virginia?
Vi snakkes i morgen.
Det lover jeg. Eller senere. Vi snakkes senere.
Så de ga deg det gule rommet.
Ja, selvsagt.
Du er mye viktigere enn meg nå.
Men mye mindre påkledd.
Herregud, beklager. Jeg...
Forteller du ham det?
Forteller du Theo om moren min?
Han er hertug. Det har du kanskje merket.
Og han avskyr det hver eneste dag. Men han lever som det.
- Og at en hertug skal gifte seg... - Med en som meg.
Det kan han ikke. Han ville blitt gjort til latter.
Han ville ha mistet all troverdighet og autoritet.
- Har du ikke fortalt det selv? - Nei. Det får folk til å løpe sin vei.
Jeg har aldri løyet for ham i hele mitt liv.
Og i kveld?
Mr. Thwarte bare...
Hvis du vil vite mer om det gule rommet,
er det bare å spørre.
Nede i gangen.
Godt tenkt å gi henne en kjole.
Ja. Godt tenkt.
Skuldrene bak, jenta mi.
Ideelt helt tilbake til sommeren 1879.
Da vi fortsatt hadde håp om å finne en mann til deg.
Hvilken versjon av amerikaner er denne, mon tro?
Så stormfull sjø at det nærmest skremmer en.
Eller en som er fullstendig grunn når vinden løyer.
Søstre nå? Lykke til.
Det er visst vanlig
at når en sønn gifter seg i skjul, føler man skuffelse.
Gledet du deg til noe storslått, mor? En offentlig feiring av kjærligheten?
- Bryllup sliter meg ut, som du vet. - Langvarig, dyrt og høylytt.
Skuffelsen denne gangen
er at vi trodde Virginia kan hende var annerledes enn vennene sine.
Vårt eneste mål var å spare dere for styret med et glorete bryllup.
Jeg forsikrer at et sånt drama er svært ulikt meg.
Som hustru vil målet mitt alltid være å unngå oppstuss.
Og å møte deres forventninger i tillegg til min ektemanns.
Så jeg mener at jeg er annerledes, ganske annerledes.
Ikke så mye som en påfugl.
Stillere vann, ohoi.
De sier at vi er sene alt.
Best å gå i gang, da.
Nei.
- Det var det jeg sa. - Jeg sa i England.
Ingen pike i England er av interesse.
Jeg sa at en dag ville noen få deg til å ombestemme deg.
Vi spesifiserte ikke kontinent.
I så fall skal du ha takk for at du visste at jeg var dum.
Helt klart.
Og for å ha prøvd ut så mange ledige muligheter på mine vegne.
Men hvordan kan du ha sånn suksess når du ikke kan knyte din egen sløyfe?
Den helgen i Runnymede
snakket Nan og jeg litt.
Er hun ikke fantastisk?
Og hun beveger seg så uventet.
- Har du merket det? - Jeg mener...
- Jeg mener ikke grasiøst. - Ja.
- For hun er ikke alltid grasiøs. - Herregud, nei. Hun...
Hun er kaotisk.
- Ja. - Men har du sett henne til hest?
Hun er overalt, leende, tenkende og overraskende.
Gjør så jeg trekker pusten.
Hun er bemerkelsesverdig.
Du har jo møtt henne.
Så vidt.
Jeg hører at du fridde etter omtrent tre minutter.
Og det kunne lett vært to.
Jeg bare...
Ekteskap.
Vær sikker på at du vet alt som er å vite.
- Kjolen er så trang. - Du er så vakker.
- Du også. - Det vet jeg. Men ingen ser på meg.
Hva er det jeg gjør? Jeg forstiller meg for alle.
Hvem bryr seg om alle?
Liker du ham, Nan?
Jeg tror det.
Ja.
- Nan. - Hvor er Jinny?
Nan, hør på meg.
Annabel!
Kvelden handler ikke om Jinny eller Conchita. Men om deg.
Og vet du hva?
Det er helt i orden å bestemme seg for at du elsker det fullstendig.
Du har lov til å føle deg unik. Kanskje du ble født til dette.
OK?
Miss Annabel St. George.
- Amerikaner. - Ja. Men likevel skjønn.
Den perfekte hertuginne.
Og vi har ventet lenge nok.
Du er vakker. Avskyr du det?
Å være vakker?
Det er vel vanlig for deg.
Nei. Avskyr du alt dette?
Jeg vet ikke ennå. Gjør du det?
Ikke i kveld. Noe som er nytt.
Det virker som alt er umåtelig forbedret av deg.
Gudskjelov, en jeg ikke avskyr.
- Danser du ikke? - Jeg ventet på deg.
Så lik moren din.
- Hun ville ha danset i kveld. - Ikke sant?
Vel, hva er dommen?
Nan vil nok overraske oss alle.
Alt forandrer seg, ikke sant?
Ja, det gjør det.
I himmelens navn, la oss ta en drink.
Vårt livs rareste kveld?
Ja. Og bare litt fordi du oppfører deg så pent.
Jeg er den kjedeligste personen her. Og det er hard konkurranse.
Jeg sa til jenta: "Ettermiddagsmat?"
Jeg er ikke interessert i disse nymotens mellommåltidene.
Kan ikke folk spise nok til lunsj så de holder til middag?
Latterlig.
Alt er så lett for Jinny.
For dere begge.
Nan, kommer du til å få drømmelivet?
For det ville vært likt deg.
Ler moren din? Hun ler faktisk.
Snart fletter de håret på hverandre.
Ikke pin deg selv.
- Jinny er bare annerledes. - Annerledes enn en påfugl.
Fins det en fugl som heter forræder?
- I så fall lever de ikke i England. - Så fint for dem.
- Hun er bare annerledes enn... - Meg.
Du har skjønt det.
Alle kan se det.
Jinny er akkurat som dere alle.
Nei, jeg mente ikke...
Det er frokost.
Og middag, ingen formiddagsmat. Nei.
- Og ved middagen... - Unnskyld meg.
...rundt sju...
Blir jeg noensinne god nok?
Jeg har prøvd å være meg, og jeg har prøvd å være en annen.
Er det noe poeng å prøve i det hele tatt?
- Ikke hev stemmen, Conchita. - Den er ikke hevet.
For første gang.
Hva er det med Jinny?
Med det blonde håret og lyse huden dere aksepterte så raskt.
Alle sammen.
Det ville vært så enkelt.
Nei. Vi godtar ikke de anklagene.
- Kan hende du tenker sånn. - Hver eneste dag.
Jeg er redd vi ikke gjør det. Vi er likegyldige.
Heldig for dere.
Conchita, hvis du spør om hvem du skal være her, så er rollen din klar.
Moren til et barn som er friskt, datter av en mann som er velstående.
Stormfullt hav er tilbake, da?
- Bør vi... - Nei.
Når vi belønner dårlig oppførsel hos barn, fjerner vi insentivet til å vokse opp.
Conchita!
Ser fryktelig ut, ikke sant?
Skrekkelig.
Du har holdt deg i bakgrunnen. Du må more deg.
Kom igjen.
Hvorfor dro du?
Fra Runnymede.
Jeg forstår hvorfor, men...
Men hvordan kunne du?
Etter at jeg fortalte noe som var så viktig for meg.
Noe som var så essensielt.
Jeg trodde du var en jeg kunne snakke med.
Jeg var faktisk en redd person.
Hvis det var så sjokkerende, og du ikke kunne tåle skammen min...
...redd Theo.
Det må du selvsagt.
Fortell ham det.
Hvorfor ikke?
Hvor er Richard? Det er Conchita.
Conchita!
Det er dette hun vil. Conchita går seg ikke bort.
- Conchita! - Gikk hun mot klippene?
- Hun vil bare ha oppmerksomhet. - Men jeg er mannen hennes.
Så det er min jobb å gi henne det.
Conchita!
La ham være.
Hun klarer seg alltid. Det er sånt hun finner på.
Conchita!
Jeg kunne bare ha lagt meg. Jeg...
Jeg gjorde det nesten.
Men hadde jeg det, så...
Da ville jeg sikkert stått opp igjen.
Conchita!
Conchita.
Jeg er lei for det. Jeg er lei for det.
Hvorfor unnskylder du deg?
Jeg er lei for det. Du har rett.
Om familien. Om hvordan de behandler deg.
Jeg elsker deg.
Jeg hørte deg i Runnymede.
Du sa at det er kvinner, og så er det hustruer.
Conchita.
Jeg vil at du skal være begge deler. Men jeg vil at du skal være deg.
La oss dra til New York.
- Vi fungerer der, ikke sant? - Jo.
La oss rømme for en stund.
- Bare vi tre. - OK.
Og la oss huske hvem vi er.
Nå er jeg faktisk bekymret.
Hvor lenge har det vært? Kanskje...
Vi skulle
Er alt i orden?
Hun lever.
- Hun har det bra. - Er det ikke alltid sånn?
Jeg sier ifra at hun har det bra.
Takk, sir.
Jeg skal få dem til å gjøre klart et bad.
Mer vann? Da drukner jeg.
Jeg håper ikke du var altfor bekymret for meg.
- Spør du om meg? - Dick kom etter meg og fant meg.
Selvfølgelig snakker vi om deg.
Er det ikke nok at alle alltid leter etter deg
- eller ser på deg? - Kan jeg noe for at de ser?
Du kan la være å løpe ut midt på natten og la alle tro at du har falt fra en klippe.
Én kveld skulle handle om meg.
Hvis du brekker en negl, kommer jeg og redder deg.
- Men har jeg problemer, store eller små... - Hva slags problemer har du?
Med din hertug og hans smykke-givende mor.
Hva vet vel du? Det er ikke tid eller rom til å snakke om meg
- når alt handler om deg. - Jeg kan ikke holde følge med hva du vil.
Du vil ikke bli hertuginne, men blir sint om jeg kommer i veien.
- Jeg vet i det minste hvem jeg er. - Fint at du har funnet det ut.
Men fælt at du har arbeidet så hardt
bare for å skjønne at du er et oppmerksomhetssøkende spetakkel.
Jeg har hjemlengsel.
Unnskyld.
Jeg drar faktisk hjem.
Til et bryllup som har vært alt.
Jeg må snakke med moren min.
Men ikke si noe av det jeg vil si,
for jeg må fortelle at jeg ikke gifter meg med en hertug
fordi jeg ikke kunne holde på en hemmelighet.
Du blir en vidunderlig hertuginne.
Så du vil ikke si noe?
Nei. Hvorfor skulle jeg det?
Fordi han er din eldste venn.
Og du er min nyeste.
Det er ikke sent engang.
Vi kan finne en flaske eller noe.
Men du dro fra Runnymede.
Du dro.
Jeg har ikke fått sagt adjø til noen.
- Nan vil tro... - Du skriver til dem.
- Der er du jo. - Hei.
- Til og med moren min har lagt seg. - Jeg er ikke trøtt.
Ja takk.
Jeg vil gjerne gifte meg med deg.
Er du sikker?
Da vi møttes, visste jeg ikke hele sannheten om omstendighetene dine.
Men jeg følte at jeg visste sannheten om deg.
Og du vet ikke alt om omstendighetene mine,
men kjærlighet skulle ikke handle om de tingene.
Det skulle bare...
Det skulle bare være om oss.
Og vi vil ha alt dette, vel? Og maleriene.
Kanskje ikke mine, men kanskje jeg blir bedre.
Men det viktigste er...
...at jeg har deg.
Ja, det vil du.
Men før ekteskap og alt det,
må jeg dra til New York, for jeg må snakke med moren min.
- Men når jeg kommer tilbake, kan vi... - Kan jeg bli med?
Jeg vil gjerne se skyskraperne og gå i Central Park.
Og jeg vil gjerne møte foreldrene dine.
Jeg skal ikke trenge meg på. Jeg vil bare være i nærheten.
For å vite hvem du virkelig er.
Nan.
Alle danset ikke sammen, men jeg skal fortsatt danse.
Alene om jeg må.
Skulle ønske hele livet var som Runnymede.
Ikke jeg.
Jeg tilbrakte hele natten på taket med Guy Thwarte.
Skremte ham til han stakk av.
Du skremte ham ikke så mye. Han kom tilbake neste morgen til hest.
Gjorde Guy det?
Ja. Du og Jinny var for opptatt med å bli fridd til
og løpe rundt og ikke forstå hertuger, men, ja, Guy Thwarte var der.
Jeg skulle ønske alle kvelder var som i Runnymede for alltid.
God natt, hertuginne Nan.
Tekst: Evy Hvidsten