En engelsk hertig En stilig man
Vem blir hans hertiginna?
Nan!
Åh, hertiginnan Nan, hertiginnan Nan
"Jag vill inte gifta mig Men vänta, är han en hertig?"
- Conchie, sluta. -"Jo, jag kan"
Det rimmar inte ens. Jag visste inte om hans titel.
Hon visste inte om hans titel.
Hon trodde han var en konstnär.
- Varför sa du inte det? - Sluta nu.
Hur kan jag äkta honom? Vi har träffats två gånger.
Han känner mig knappt. Han vet inget alls om mig.
Raring. Det är efter bröllopet man lär känna varandra.
Äktenskap är...
Nonchalera det inte.
Jag har snarare tänkt för mycket.
Jag har tänkt på det hela tiden sen han friade.
Jag kan inte bli hertiginna.
Ge mig ett enda skäl till att du inte kan bli det.
Vad är egentligen en hertiginna?
Det är bara det att Theo... Han dök upp och...
...fick mig att känna...
- Han fick dig att känna! - Sluta.
Som om jag kunde fly undan, och när jag är med honom,
kunde jag bara... nästan glömma vem jag är.
Jag ska säga vem du är.
Du är en vars galna förlovning skaffade oss inbjudan
till hertiginnan av Tintagels privata bal.
- Kan du tänka dig? - Lizzy skulle älska det här.
Fortfarande inget brev?
Tänk att hon inte berättade för nån varför hon reste hem.
Hon såg så blek ut inför båtresan.
Det är inte likt Lizzy.
Vi är hemma hos henne igen om bara några veckor.
Stackars Jinny tror att vi kommer till New York för hennes bröllop,
men jag tänker tillbringa hela resan med att gosa med Lizzy
och pudeln och låtsas att England inte finns.
Flickor! Flickor.
BASERAD PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Flickor, säg hej då till Conchita.
Jag är i rollen igen. Lydig och blyg.
Conchie, är du...
Självklart. Jag är den perfekta frun.
Ms St. George?
Hertiginnan bjuder er att möta henne i sällskapsrummet i eftermiddag.
Och, från hertigen.
Conchita!
Du är här. Kom in och titta.
Jag avskyr att se Conchita...
Nan?
Hej.
Så du målar inte?
Jag överrumplade dig nog i Runnymede.
Genom att vara en hemlig hertig?
Jag är en hertig.
Jag förstod det till slut.
Och jag ville säga...
...när jag bad dig att bli min fru, ville jag inte att ditt svar
skulle påverkas av min titel.
Det här är den jag är.
Men att bli min har sitt pris.
Vi måste överleva kvällens bal
och allt ståhej omkring den.
Efter det, om du känner att... det inte är ett liv för dig...
...måste du bryta förlovningen.
Menar du det?
Utan en fläck på ditt rykte.
Min titel går tyvärr inte att komma ifrån.
Men jag vill visa dig hela bilden, om jag får.
Så att du kan göra ditt val.
Att bli hertiginna.
Att vara med mig.
Mitt verkliga jag.
All denna väg för att dricka te i nån annans hus.
Larv.
Ändlösa onödiga utgifter som bara leder till besvikelser.
Ungefär som giftermål?
Eller föräldraskap.
Bara två timmar försenade.
Handlade du hårband eller dansade med betjänterna?
En lättnad, Richard, med lite lugn och ro.
Du har äntligen fått pli på henne.
Bra gjort.
Kommer alla dina vänner i eftermiddag?
En av dem for till New York med mödrarna.
Den söta. Inget vettigt att säga.
Det kan vara vem som helst.
Lizzy for hem till New York,
men resten är inbjudna. Så, ja, självklart.
Conchita, hon är här! Jinny är här!
Att hertiginnan tolererar denna barbarinvasion.
Att nån av oss gör det?
Vi får hoppas att Seadowns flicka är lite mer foglig.
Vi får bita ihop och tänka på pengarna hon har med sig.
Om det går så långt. Han kanske bara leker med henne.
Får jag presentera lady Seadown.
- Vi gifte oss hemligt. Kan ni fatta det? - Nej.
Vi kunde helt enkelt inte vänta.
Men New York och bröllopsplanerna?
Din mor har mätt varenda katedral på Manhattan.
Jag vet. Men när man absolut har beslutat vad man vill...
Kärlek handlar inte om uppvisningar och ståhej. Vi insåg det, eller hur?
- Det handlar om oss två. - Romansen.
Lord och lady Seadown.
- Gratulerar! - Kära nån. Gratulerar!
- Så glad för din skull. - Gratulerar.
Tack, Conchita.
Gratulerar.
Gifte de sig hemligt? Vilket spektakel.
Hon verkade lycklig.
Alla är glada i tre sekunder efter bröllopet.
Dick och jag såg på varandra
eller rörde vid varandra, i flera veckor.
Men om Jinny vill...
Det handlar inte om vad vi vill, kära du. Tro mig.
Om vi fick allt vi ville,
skulle jag vara i New York i ett hus fullt av män
och tårtor och pudlar...
Men att gifta sig hemligt. En sak Jinny aldrig skulle göra...
Jag har värmt flaskan, lady Marable.
Tack så mycket.
- Behöver ni nåt annat? - Nej, tack.
Så vänligt av dig. Tack.
Du vet, jag trodde de skulle godkänna att jag anställde ms Testvalley
eftersom de själva anlitade henne,
men de avskyr allt jag gör.
Men tror du att Jinny verkligen...
I den familjen handlar det bara om att överleva.
Men nu vet jag hemligheten.
Tystnad.
Inget säga, inte ha åsikter.
Det är bättre att vara ensam och godkänd än ensam och illa sedd.
Det är som om du har slocknat inombords.
Ja, men när lyset slocknar
och det är mörkt,
behöver man inte be om ursäkt.
Förresten är jag inte ensam.
Jag har en bebis. Och nu är Jinny min svägerska.
Men det är hela hennes liv, och hon känner honom knappt.
Pratar vi fortfarande om Jinny?
Vi ska hämta flaskan.
Ursäkta. Är Jinny här?
Vi är inte klädda för gäster just nu.
Jag... Det är visning av slottet,
och jag undrade om Jinny ville...
Hon ser fram emot att träffa dig vid balen.
Okej. Tack.
Vi ses ikväll!
Dina föräldrar verkar så...
De har höga krav, men du lever upp till dem gott och väl,
lady Seadown.
Hur är det att vara så fullkomlig?
Jag trodde aldrig det förrän du sa det till mig.
Men jag gör förstås mitt bästa.
Att du försöker är bland det jag älskar mest med dig.
Din perfekta koncentration.
Andra kan vara fåfänga om de vill.
Du är så otroligt vacker här.
Och det motsvaras helt av ditt inre.
Och det yttre håller också världsklass.
James, kan du föreställa dig om vi aldrig mötts?
Nej.
Alla år vi tillbringat utan att känna varandra...
...och nu är du min.
Min Jinny.
Fin utsikt.
Jag tänkte sitta här ett tag.
Vad läser du?
En bok.
Ja, jag har hört talas om sånt.
Så, Jinny och Seadown. Hörde du?
Er mor, är hon...
Förfärad, givetvis, över brådskan.
Fast räkningarna måste ju betalas...
Oj. Din familj vill verkligen få mina vänner att känna sig värdelösa
när de nedlåter sig till att äkta dina bröder.
Vi kan väl glädja oss med dem?
Kom in.
- Annabel. - Jag är glad att vara här, Ers nåd.
Är du? Eller är du förskräckt?
Får jag vara hälften glad och hälften förskräckt?
Precis som det ska vara.
Jag har aldrig besökt Amerika. Är det värt besväret?
- Ja, det är ett fint land... - Jag stoppar dig där.
Jag är mycket upptagen, det är långt dit och man måste vara realistisk.
Vad älskar du hos min son?
- Jag... - Just det. Du känner honom knappt.
Äktenskap är skrämmande nog.
Om unga människor förstod hur rädda de borde vara för det,
skulle prästerna bli arbetslösa.
Min son känner dig förstås knappt,
men han är tyvärr upp över öronen kär i dig.
Har han sagt det?
De senaste tio åren har han
jagats på varenda bjudning och i varenda salong
av alla någorlunda lämpliga flickor i England.
Under alla år vi har haft en avslutningsbal
har han aldrig tagit med en gäst.
Hans drag har aldrig mjuknat som de gör när han nämner ditt namn.
Vad tänker du bära ikväll?
Man kan faktiskt bry sig om världens tillstånd
men samtidigt bry sig om klänningar.
Jag instämmer helt.
Jag ska bära en blå klänning, blåklintsblå.
Den har en vacker sak härifrån och hit.
Charmerande.
Jag bar en blåklintsblå klänning på Dorchesterbalen när jag var 19.
Theodores far sa att jag liknade en blåklocka.
Om jag bar den nu skulle jag likna en havsvarelse,
- men dig lär den klä. - Jag tror att...
Med ålder och vishet följer många fördelar och äventyr
som väger tyngre än en smal midja och mjuk hy. Det lovar jag.
Allt det här, titeln...
...det är inte lätt för nån.
Det är inte lätt för Theo, förstås.
Han avskyr det och vill bara måla.
Jag bad honom måla av mig med en glimt i ögonen. Han sa nej.
Men han kommer nog att måla dig med en glimt i ögonen.
Gå nu. Jag måste avsluta min drink.
Ers nåd, om ni tillåter,
jag ser verkligen en glimt i era ögon, helt er egen, inte människoskapad.
Och jag tror att om ni bar den där blå klänningen
skulle ni ännu likna en blåklocka.
Du har helt fel.
Blåklockor hänger med huvudet. De är kända för det.
Jag kanske hängde med huvudet på Dorchesterbalen när jag var 19,
men nu är jag hertiginna och håller alltid huvudet rakt.
Liksom du måste göra.
Åtminstone bland folk.
Porträtten föreställer medlemmar av Tintagel-familjen
som, tja...
Hur många gånger har du varit här?
Varje år.
Herregud. Nu ska vi se matsalen där familjen...
Äter? Glider nedför bordet?
Vi har faktiskt slott i New York.
Det byggdes ett i Central Park för några år sen.
När byggdes det här?
1342. Ursprungligen.
Jaha.
Sen ska vi se representationsrummen för besökande dignitärer.
Resten av slottet existerar förstås.
Men här ute kan jag låtsas att det inte gör det.
Det är en fristad, antar jag.
En plats där man kan tänka.
Eller känna...
...ingenting alls.
Vilket ibland är lika skönt.
Jag målar vanligen inte folk.
Det nästan rör på sig.
Det är bara färger på en duk.
Om jag försökte sätta färger på en duk...
...skulle det bli...
Varsågod.
Jag vet inte vad det är, men det kan vara...
...en orm.
Eller en daggmask. Vet inte.
Du målar ju inte folk, sa du.
Du är inte folk.
Landskapet här är mycket vackert.
När jag gästade här i närheten gick jag och promenerade, och gick och gick...
Men jag såg knappt...
Man ser det nog bäst från hästryggen.
Rider man mycket i New York?
Nej.
Men i Saratoga.
Såja.
Varför är du...
Såja. Om du tar tag i grimman...
Jag kan ta hand om en häst.
Jag såg att du hade problem...
- Jag är inte en flicka... - Nan?
...som behöver hjälpas ner från hästar.
- Är du skadad? - Nej då.
Jag är helt oskadd.
Jag trodde du skulle bli försenad.
Och missa chansen att bli utskälld?
Nan, det här är Guy Thwarte, min äldsta vän.
Hur mår du?
Mor pratar bara om dig. Nåja, och Nan.
Ja, hon vill säkert höra allt om Nan.
Jinny lär inte få det för roligt.
Den familjen gillar ingen.
De gillar inte ens varandra.
Nan, kommer Dick att tycka om mitt hår så här?
Jag kan vara vacker men ändå plikttrogen, eller hur?
Till ms St. George. Från hertiginnan.
SÅ ATT DU KAN HÅLLA HUVUDET HÖGT
Det måste vara fem miljoner år gammalt. Oj.
Få se.
Nå, lilla Nan, tänker du fortfarande säga nej?
Det är kanske första gången du är mer uppklädd än jag.
Trodde du att den dagen skulle komma? Det ska bli så...
Mina föräldrar undrar om vi vill ta en drink med dem på terrassen.
Frågade de efter mig?
Självklart, lady Marable.
Jösses. Det fungerar. Jag är inte längre deras värsta svärdotter.
Lycka till.
Nan? Var är mitt smaragdarmband?
Jösses. Där är du. Kom in bara.
- Äntligen. Jinny. - Jag bad dig att lämna tillbaka...
Är du lycklig? Verkligen?
Vadå? Det är klart, kära du. Jag är ju gift.
- Åh, Jinny, jag ville bara... - Mamma blir ursinnig förstås,
men du slipper bära brudtärneklänningen med korall.
Den var orange,
och jag hade nog sett ut som en lök,
men jag hade gärna burit den, för det är nåt du önskade dig.
Åh, kära du.
Jag vet att du och hertigen har en romans,
men när man verkligen älskar nån...
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig, verkligen.
Men det här är det jag vill.
Och du? Är du och Theo...
Hur kan jag tänka mig att gifta mig med honom...
...när jag...
...inte ens vet vem min mor är?
Nåja, ingen vet om det, så hur ska han få veta?
Virginia?
Vi får prata imorgon, bra så?
Jag lovar. Eller senare. Jag lovar. Vi pratar sen.
Så de gav dig gula rummet.
Helt som det ska vara.
Du är mycket viktigare än jag nu.
Fast mindre påklädd.
Jösses, förlåt, jag ska...
Så, berättar du för honom?
Berättar du för Theo om min mor?
Han är en hertig, som du kan ha märkt.
Han avskyr det förstås, varje dag. Men han lever efter det.
Och för en hertig att äkta...
Nån som jag.
Det går inte.
Han skulle bli till allmänt åtlöje.
Han skulle mista all trovärdighet och auktoritet.
- Du har inte berättat för honom? - Nej.
Nej, det får folk att fly.
Jag har aldrig nånsin ljugit för honom.
Och ikväll?
Mr Thwarte skulle just...
Om det är nåt mer du vill veta om gula rummet,
är det bara att fråga.
Jag finns där borta.
Bra beslut att hämta en klänning.
Ja. Bra beslut.
Axlarna bakåt, flickan min.
Helst tillbaka till sommaren 1879.
När vi ännu hoppades hitta en make åt dig.
Vilken version av amerikanska blir det här, månntro?
Stormiga vågor som nästan gör en rädd?
Eller lugna vatten efter stormen?
Systrar nu, va? Lycka till.
Det är brukligt, vet jag,
att känna besvikelse när ens son gifter sig hemligt.
Såg du fram emot en stor tillställning, mor?
En offentlig hyllning till kärleken?
- Bröllop tröttar ut mig, som du vet. - Långa, dyra, högljudda.
Besvikelsen i det här fallet är
att vi trodde att Virginia kanske var olik sina vänner.
Vårt enda mål, lady Brightlingsea,
var att bespara er besväret med ett pråligt bröllop.
Jag försäkrar att hemligt giftermål är helt okaraktäristiskt för mig.
Som hustru är mitt enda mål att alltid undvika besvär
och leva upp till era förväntningar,
liksom min makes.
Så jag tror mig vara annorlunda, mycket annorlunda.
Mindre påfågelaktig.
Lugnare vatten, minsann.
Vi är redan sena, säger de.
Bäst att sätta fart, då.
Sluta.
- Jag sa ju det. - I England, sa jag.
I hela England fanns ingen intressant flicka.
Absolut inte. En dag kommer du att ändra dig, sa jag.
Vi sa inget om kontinent.
I så fall, tack för att du visste att jag var en idiot.
Självklart.
Och även för att du provade ut så många för min räkning.
Men hur kan du ha såna framgångar när du inte kan knyta flugan själv?
Den där helgen i Runnymede
pratade jag och Nan lite.
Visst är hon fantastisk?
Hon rör sig på ett så oväntat sätt.
- Har du märkt det? - Jag menar...
- Jag menar inte graciöst. - ...ja.
För faktiskt
- är hon inte alltid graciös. - Jösses, nej. Hon...
Hon är en virrhjärna.
- Ja. - Men har du sett henne till häst?
Vart jag vänder mig, skrattar hon, tänker, överraskar mig.
Får mig att hämta andan.
Hon är helt fantastisk.
Tja, du har mött henne.
Bara helt kort.
Fast jag hörde att du friade efter tre minuter.
Det kunde lätt ha varit två.
Jag bara...
Äktenskap.
Se bara till att du vet allt som finns att veta.
- Min klänning är så trång. - Du är så vacker.
- Du också. - Jag vet. Men ingen tittar på mig.
- Vad håller jag på med? - Vadå?
Jag låtsas inför alla.
Vem bryr sig om alla?
Nan, tycker du om honom?
Jag tror det.
Ja.
- Nan. - Var är Jinny?
Nan, lyssna. Nan.
Annabel!
Kvällen handlar inte om Jinny eller Conchita.
Utan om dig.
Och vet du vad?
Det är helt okej att känna att du älskar det.
Du får känna dig utvald.
Du kanske föddes för det här.
Förstår du?
Ms Annabel St. George.
- Amerikanska. - Ja.
Men fin trots det.
Den perfekta hertiginnan.
Och vi har minsann väntat länge nog.
Du är vacker. Avskyr du det?
Att vara vacker?
Men det känns väl uttjatat.
Nej. Avskyr du allt det här?
Jag vet inte än. Gör du?
Inte ikväll. Vilket är ovanligt.
Allt verkar förbättras oändligt av dig.
Skönt, nån jag inte föraktar.
- Dansar du inte? - Jag väntade på dig.
Du är så lik din mor.
- Hon hade dansat ikväll. - Visst hade hon?
Nå, vad är domslutet?
Jag tror att Nan kommer att överraska oss alla.
Allt förändras, eller hur?
Ja. Det stämmer.
Låt oss ta en drink för Guds skull.
Märkligaste natten i ditt liv?
Absolut. Och bara delvis för att du är så väluppfostrad.
Jag är den tröttsammaste här. Fast konkurrensen är hård.
Jag sa till flickan: "Te?"
Jag är inte intresserad av såna här nymodiga mellanmål.
Kan inte folk äta stadig lunch så att de står sig till middag?
Det är löjligt.
Jösses, allt är så lätt för Jinny.
För er båda.
Nan, kommer du verkligen att få din dröm?
För det vore typiskt för dig.
Skrattar din mor? Hon skrattar verkligen.
Snart flätar de väl håret på varandra.
Plåga inte dig själv.
- Jinny är annorlunda, bara. - Ja. Jämfört med en påfågel.
Finns det en fågel som heter ränksmidare?
I så fall finns den inte i England.
Vilken tur för dem.
Jag menar bara att hon är annorlunda...
- ...än... - Mig?
Så det har du räknat ut?
Det ser alla.
Fast Jinny är ju likadan som er alla.
Men... Jag menade inte...
Så det är frukosten.
Och sen middag, inget mellanmål, nej, nej.
- Och vid middagen... - Ursäkta mig.
...ungefär klockan sju...
Kommer jag nånsin att duga?
Jag har försökt vara mig själv, och jag har försökt vara nån annan.
Är det nån idé att jag försöker alls?
- Conchita, hör inte rösten. Tack. - Jag har inte höjt rösten.
Ovanligt.
Vad gör Jinny så speciell?
Med sitt blonda hår och ljusa hy som ni accepterade direkt?
Allihop.
Det är mycket enkelt.
Tack, vi accepterar inte dessa anklagelser.
- Du kanske tänker så... - Varje dag.
Men det gör inte vi. Vi tänker inte så.
Tur för er.
Conchita, om du frågar vad din roll är här, så är svaret enkelt.
Mor till ett barn som är friskt,
dotter till en man som är förmögen.
Stormiga hav igen, alltså?
- Borde vi... - Nej.
När vi belönar dåligt uppförande hos barn
har de ingen motivation att bli vuxna.
Conchita!
Det ser hemskt ut, va?
Anskrämligt.
Du har varit i utkanten.
- Jag vill att du roar dig. - Nej.
Kom nu.
Varför gick du din väg?
I Runnymede.
Alltså, jag kan förstå varför, men...
...hur kunde du?
Efter att jag berättat nåt som är så viktigt för mig.
Nåt som är så avgörande.
Jag trodde att du var nån jag kunde tala med.
Jag var faktiskt en rädd person.
Om det var så chockerande och du inte kunde utstå min skam...
...rädda Theo.
Du måste, förstås.
Berätta för honom.
Varför skulle du inte?
Var är Richard? Det är Conchita.
Conchita!
Det är vad hon vill. Conchita går inte vilse.
- Conchita! - Gick hon mot stupet?
- Hon vill bara ha uppmärksamhet. - Men jag är hennes make.
Det är min uppgift att ge henne det.
Conchita!
Låt honom vara.
Ingen fara med henne. Det här är typiskt henne.
Conchita!
Jag kunde ha gått och lagt mig. Jag...
Jag gjorde det nästan.
Men om jag hade gjort det...
...hade jag väl gått upp igen.
Conchita!
Conchita.
Förlåt mig. Jag är så ledsen.
Varför ska du be om ursäkt?
Jag ber om ursäkt.
Du har rätt.
Om min familj. Om hur de behandlar dig.
Jag älskar dig.
Jag hörde dig i Runnymede.
Du sa att det finns kvinnor, och så finns det fruar.
Conchita.
Jag vill att du ska vara båda. Men jag vill att du ska vara du.
Vi far till New York.
- Där fungerar vi, eller hur? - Ja.
Vi rymmer bort ett tag.
- Bara vi tre. - Ja.
Och låt oss minnas vilka vi är.
Nu börjar jag faktiskt bli orolig.
Hur länge har hon varit borta? Vi borde...
Vi borde absolut ha...
Conchita, är du oskadd?
Hon överlever.
- Hon klarar sig. - Raring, det gör jag väl jämt?
Jag säger till de andra.
Tack, sir.
De får tappa upp ett varmt bad åt dig.
Mer vatten? Då drunknar jag.
Raring. Jag hoppas att du inte var alltför orolig.
Frågar du om mig?
Dick kom springande och hittade mig.
Det är klart att vi pratar om dig.
Blir du inte trött på att alla jämt ska leta efter dig
- eller titta på dig? - Det kan väl inte jag rå för?
Du kan låta bli att springa ut mitt i natten
och få alla att tro att du fallit utför stupet.
En enda kväll skulle jag få stå i centrum.
Om du så mycket som bryter en nagel, kommer jag springande.
Men om jag har problem,
- stora eller små... - Vilka problem har du, då?
Med din hertig och hans mor som ger dig halsband?
Hur skulle du kunna veta? Det finns inget utrymme,
- ingen tid att prata om mig... - Jag kan inte...
- ...när allt handlar om dig. - Jag kan inte veta
vad du vill ha eller inte.
Du vill inte bli hertiginna, men blir sur om jag kommer i vägen?
Jag vet åtminstone vem jag är.
Jaha, gratulerar att du har räknat ut det.
Men så hemskt för dig att ha gjort allt det
bara för att inse att du är en egocentrisk virrhjärna!
Jag längtar hem.
Det var tråkigt.
Jag ska faktiskt åka hem.
För ett bröllop som redan är avklarat.
Jag måste träffa min mamma.
Men jag får inte säga det jag egentligen vill säga,
för jag måste berätta att jag inte ska äkta en hertig
eftersom jag inte kunde bevara en hemlighet.
Du skulle bli en underbar hertiginna.
Så du tänker inte berätta?
Nej. Varför skulle jag det?
För att han är din äldsta vän.
Och du är min nyaste.
Det är knappt sent än.
Vi kan ta en flaska eller nåt.
Men du försvann i Runnymede.
Du försvann.
Jag hann inte säga adjö till nån.
- Nan lär tro att jag... - Du kan skriva till dem.
- Där är du ju. - Hej.
Till och med mamma har lagt sig.
Men jag är inte sömnig.
Ja, snälla.
Jag vill väldigt gärna äkta dig.
Är du säker?
När vi först träffades visste jag inte hela sanningen om din bakgrund.
Men jag kände att jag visste sanningen om dig.
Och du vet inte hela sanningen om min bakgrund,
men kärlek ska inte handla om det, inte om utanpåverket.
Den borde handla...
Den borde bara handla om oss.
Och vi har allt det här, eller hur? Och målningarna.
Nåja, kanske inte mina, men jag kan bli bättre.
Men det viktigaste av allt är att...
...jag har dig.
Ja, det har du.
Men innan vi gifter oss, innan allt det där,
måste jag återvända till New York, för jag måste tala med min mamma.
- Men när jag återvänder kan vi... - Får jag följa med?
Jag skulle vilja se skyskraporna och promenera i Central Park.
Men jag skulle också vilja träffa din mor och din far.
Jag ska inte tränga mig på. Jag vill bara... finnas i närheten.
För att få veta vem du verkligen är.
Nan,
vi dansade inte tillsammans, men jag tänker ändå dansa.
Ensam, om jag måste.
Jag önskar att hela våra liv var som Runnymede.
Inte jag.
Jag satt hela kvällen uppe på taket med Guy Thwarte.
Jag skrämde bort honom.
Du skrämde honom inte så värst.
Han återvände nästa morgon till häst.
Gjorde Guy det?
Ja.
Du och Jinny var för upptagna med att ta emot frierier
och springa runt och inte förstå om hertigar,
men ja, Guy Thwarte var absolut där.
Jag önskar att varje kväll var som Runnymede för alltid.
God natt, hertiginnan Nan.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson