Англійський герцог Вродливий сер
Хто стане його герцогинею?
Нен!
Герцогиня Нен, герцогиня Нен
«Я ніколи не вийду заміж Стійте, він герцог?»
- Кончі. Облиш. - «Тоді вийду»
Насправді все не так. Я не знала, що він герцог.
Вона не знала, що він герцог.
Думала, він художник.
- А чому не сказала? - Годі. Серйозно.
Як я можу за нього вийти? Я його двічі бачила.
Ми ледве знайомі. Він нічого про мене не знає.
Дорогенька. Знайомство розпочинається після весілля.
Шлюб – це...
Недооцінювати не варто.
Я радше переоцінюю.
Після освідчення тільки те й роблю, що оцінюю.
Я не зможу стати герцогинею.
Назви одну вагому причину.
А що таке герцогиня?
Просто Тео зʼявився, і...
з ним я відчуваю...
- З ним ти відчуваєш! - Вгамуйся.
Що можу втекти, і коли я з ним,
я можу просто... забути, хто я.
Я нагадаю, хто ти.
Людина, завдяки шаленим заручинам якої ми отримали запрошення
на приватний бал герцогині Тінтаджельської.
- Уявляєш? - Ліззі була б у захваті.
Листа все ще немає?
Неймовірно: нічого не пояснила, просто поїхала додому.
Вона така бліда відʼїжджала на корабель.
На Ліззі це не схоже.
Через кілька тижнів зустрінемося з нею вдома.
Джинні думає, що ми їдемо в Нью-Йорк на її пишне весілля,
але я планую не випускати з обіймів Ліззі.
І пуделя. І вдавати, що Англії не існує.
Дівчата! Дівчата.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕДІТ ВОРТОН
МИСЛИВИЦІ
Дівчата, прощайтеся з Кончітою.
Вертаюся в образ. Слухняна і стримана.
Кончі, з тобою...
Авжеж. Я ідеальна дружина.
Міс Сент-Джордж?
Герцогиня запрошує вас на зустріч у вітальні після обіду.
А ще ось. Від герцога.
НЕН
Кончіто!
Ви приїхали. Заходьте, роздивіться інтерʼєр.
Нестерпно бачити Кончіту...
Нен?
Вітаю.
Привіт.
То ти вже не малюєш?
Боюся, що в Ранніміді я заскочив тебе зненацька.
Бо потайки був герцогом?
Я справді герцог.
Я так і зрозуміла.
І я хотів сказати...
питаючи, чи ти вийдеш за мене, я хотів, щоб це було просто запитання,
не обтяжене статусом.
Ось моє справжнє «я».
Та на жаль, моє «я» маю свою ціну.
Нам треба пережити сьогоднішній бал,
увесь цей спектакль.
А після нього, якщо ти вирішиш, що таке життя – не для тебе...
тоді відмовишся.
Ти серйозно?
Це не заплямує твоєї репутації.
На жаль, від мого статусу ніде не дінешся.
Але я б хотів показати тобі, якщо дозволиш, повну картину.
Щоб ти зробила зважений вибір.
Чи бути герцогинею.
Чи бути зі мною.
Зі мною справжнім.
Так далеко їхати, щоб випити чаю в чужому будинку.
От морока.
Нескінченне марнотратство, що призводить до неминучого розчарування.
Достоту як шлюб.
Чи батьківство.
Лише на дві години спізнилися.
Купувала стрічки чи танцювала з лакеями?
Річарде, нарешті спокій, як приємно.
Ти навчив її пристойно поводитися.
Молодець.
Сьогодні ввечері будуть усі твої подруги?
Одна втекла в Нью-Йорк з матерями.
Гарненька. Нічим особливим не вирізняється.
Як і всі вони.
Ліззі повернулася в Нью-Йорк,
але всіх інших запросили. Тож так. Безперечно.
Кончіто, вона приїхала! Джинні! Джинні приїхала!
Як герцогиня толерує це вторгнення варварів?
А ми всі як?
Надіймося, що наречена Сідона трохи покірніша.
Зціпивши зуби, думаємо про гроші, які вона принесе.
Якщо до цього дійде. Може, він з нею бавиться.
Дозвольте представити леді Сідон.
- Ми потайки побралися. Уявляєте? - Ні.
Не могли чекати.
А Нью-Йорк і весільні плани?
Твоя мати виміряла всі собори на Мангеттені.
Я знаю. Але коли твердо вирішиш, чого хочеш...
Кохання – це не показові виступи й галас. Ми це збагнули, так?
- У коханні головне – ми двоє. - Романтика.
Лорд і леді Сідон.
- Поздоровляю! - Боже мій. Вітання!
- Поздоровляю. - Рада за вас.
Дякую, Кончіто.
Поздоровляю.
Одружилися потайки? Чистий театр.
Вигляд у неї був щасливий.
Після весілля всі щасливі, секунди зо три.
Ми з Діком дивились одне на одного,
або торкалися, або те й те. Кілька тижнів.
Але якщо Джинні хоче...
Люба, суть не в тім, чого ми хочемо. Повір.
Якби всі отримували бажане,
я була б у Нью-Йорку, з чоловіками,
кремовими тортами й пуделями...
Таємне одруження. Я точно знаю, що Джинні не стала б...
Леді Мерабл, я приготувала пляшечку.
Дуже дякую.
- Ще щось потрібно? - Це все.
Ви янгол. Дякую.
Я думала, вони хоч схвалюють, що я найняла міс Тествеллі,
бо самі її наймали,
але їх дратує все, що я роблю.
Думаєш, у Джинні справді...
У тій сімʼї єдина надія – це виживання.
Але я відкрила для себе секрет.
Мовчання.
Не подавай голосу, не висловлюй думок.
Краще бути самотньою і викликати схвалення, ніж лихі погляди.
У тобі наче згасло світло.
Так, але коли світло не горить
і панує темрява,
не потрібно просити вибачення.
Крім того, я не сама.
У мене є дитина. А тепер і Джинні – моя невістка.
Але вона повʼязала життя з людиною, яку ледве знає.
Ми зараз про Джинні говоримо?
Беремо пляшечку.
Вибачте. А Джинні є?
Ми з нею не готові приймати відвідувачів.
Я... Там проводять екскурсію замком,
і я хотіла спитати, чи Джинні хотіла б...
Вона побачиться з вами на балу.
Добре. Дякую.
Тоді до вечора!
Твої батьки ніби дуже...
У батьків високі вимоги, але ви їх більш ніж задовольняєте,
леді Сідон.
Як воно, бути такою ідеальною?
Я не вважала себе ідеальною, поки ти не сказав.
Певна річ, я стараюся.
Старанність – це те, що мені найбільше в тобі подобається.
Досконала зосередженість.
Хай інші поводяться, мов пави.
У тебе така велична краса.
І цілковито відповідає тому, що в душі.
Та й зовні першокласна, що тут скажеш.
Джеймс, уявляєш, якби ми не познайомилися?
Ні.
Стільки років ми одне одного не знали...
а тепер у мене є ти.
Моя Джинні.
Гарний краєвид.
Я вирішила тут трохи посидіти.
А що ти читаєш?
Книжку.
Я чула, що таке буває.
Джинні й Сідон. Ти вже знаєш?
Твоя мати, вона...
Приголомшена, звісно, такою швидкістю.
А втім, коли треба сплачувати рахунки...
Ого. Твоя сімейка так завзято втоптує моїх подруг у бруд,
хоча шлюб з твоїми братами для них – приниження.
Спробуймо за них порадіти. Згода?
Заходьте.
- Аннабель. - Я рада тут бути, ваша милість.
Справді? Рада чи налякана?
А можна я буду рада й налякана водночас?
Саме так і має бути.
Я ніколи не була в Америці. Чи варто турбуватися?
- Це дуже красива країна... - Я вас перебʼю.
Я дуже зайнята, дорога далека, тож будьмо реалістками.
Чим вам до вподоби мій син?
- Я... - Атож. Ви ледь знайомі.
Шлюб – річ тривожна.
Якби молодь розуміла всю міру його страхітливості,
духовенство б збанкрутіло.
Мій син теж ледве вас знає,
але боюся, він до нестями закоханий.
Він так сказав?
Минулі десять років на нього
полювали на всіх зібраннях і в усіх вітальнях
усі бодай трохи відповідні дівчата Англії.
І за всі роки, що ми проводили бал кінця сезону,
він жодного разу не привів гостю.
Його обличчя не помʼякшувалося так, як тоді, коли він згадує ваше імʼя.
Що ви сьогодні надінете?
Можна перейматися долею світу
і водночас легковажно думати про сукні.
Цілком згодна.
На мені буде синя сукня, волошково-синя.
На ній є така красива штучка, звідси сюди.
Чарівно.
Сукню такого ж відтінку я надівала у свої 19 на Дорчестерський бал.
Теодорів батько сказав, що я в ній – як дзвіночок.
Зараз я б скидалася на морське чудовисько,
- але вам буде гарно. - Ви напевно...
Переваги, яких набуваєш з віком і мудрістю,
значно вагоміші за тонку талію і світлу шкіру. Повірте на слово.
Усе це, титул...
нелегкий тягар для будь-кого.
І для Тео важкий, безперечно.
Син його ненавидить. Хоче тільки малювати.
Я просила намалювати мене з блиском в очах, а він не став.
Але у ваших очах, Аннабель, він зобразить іскорку.
А тепер ідіть. Я допʼю свій келих.
Ваша милість, якщо дозволите,
я бачу блиск у ваших очах, цілковито ваш, а не штучний.
І думаю, якби ви наділи ту синю сукенку,
ви були б як дзвіночок.
Ви помиляєтеся.
Дзвіночки схиляють голови. Вони цим славляться.
Нехай я схилила голову в 19 років на Дорчестерському балу,
але тепер я герцогиня, і моя голова завжди високо піднята.
І у вас так має бути.
Принаймні на людях.
Це портрети членів родини Тінтаджел,
які, ну...
Скільки разів ти тут бувала?
- Щороку. - Боже.
Проходимо далі й бачимо їдальню, де родина...
Їсть? Ковзає по столу?
У Нью-Йорку теж є замки.
У Центральному парку один уже кілька років є.
А цей коли збудували?
У 1342 році. Перший.
Ясно.
Далі побачимо парадні зали для візитів вельможних осіб.
Інші частини замку теж існують.
Але тут я можу принаймні уявити, що їх нема.
Це, мабуть, мій притулок.
Місце для роздумів.
Або ж для того, щоб...
нічого не відчувати.
А часом це не менш приємно.
Переважно я не малюю людей.
Воно таке, наче рухається.
Це лише кольори на полотні.
Якби я спробувала нанести кольори на полотно...
це було б...
Не соромся.
Я не знаю, що це, але може бути...
змія.
Або червʼяк. Не знаю.
Ти ж наче не малюєш людей.
Ти не якісь там люди.
Такі прекрасні пейзажі.
Коли я зупинялася неподалік, то ходила на прогулянки, довго гуляла і...
Але навіть не дійшла до...
Усе це краще роздивлятися верхи на коні.
У Нью-Йорку багато їздять верхи?
Ні.
А в Саратозі їздять.
Тихо.
Спокійно.
Що... Чому ти...
Тпру. Стій. Візьми за вуздечку...
Я вмію ловити коней.
Помітив, що ти в біді...
- Я не з тих дівчат... - Нен?
...яких треба зсаджувати з коней.
- Не забилася? - Усе добре.
Зі мною все чудово.
Думав, ти спізнишся.
Щоб на мене не кричали?
Нен, це Ґай Творт, мій найдавніший друг.
Як ти?
Матінка тільки про тебе й говорить. Ну, про тебе й Нен.
Так. Думаю, вона прагне знати про Нен геть усе.
На Джинні чекає жорстке пробудження.
У тій сімʼї нікого не люблять.
Навіть одне одного.
Нен, як думаєш, Діку сподобається така зачіска?
Я ж можу бути красивою і покірною водночас, правда?
Для міс Сент-Джордж. Від герцогині.
ДОПОМОЖЕ ВИСОКО ТРИМАТИ ГОЛОВУ
Йому ж пʼять мільйонів років. Краса.
Погляньмо.
Крихітко Нен, не передумала передумувати?
Це вперше на тобі більше одягу, ніж на мені.
Уявляєш? Цей день настав. Буде так...
Батьки пропонують приєднатися до них на терасі з напоями.
Пропонують мені?
Безперечно, леді Мерабл.
Боже. Подіяло. Я більше не їхня найгірша невістка.
Удачі.
Нен? Де мій смарагдовий браслет?
Боже мій. Ти прийшла. Іди сюди.
- Нарешті. Джинні. - Я просила тебе віддати...
Ти щаслива? По-справжньому?
Що? Авжеж, люба. Я вийшла заміж.
- Джинні, я лише хотіла... - Матінка розлютиться,
зате ти не мусиш вбиратися в коралову сукню дружки.
Оранжеву,
і я була б у ній як цибулина,
але я б охоче в неї вбралася, бо ти цього хотіла.
Дорогенька.
Я знаю, в тебе з герцогом юнацькі амури,
але коли по-справжньому любиш людину...
Я люблю тебе.
І я тебе люблю. Справді.
Але це те, чого я хочу.
А ти? Ви з Тео...
Як я можу думати про шлюб з ним...
коли я...
Я навіть не знаю, хто моя мати.
Про це нікому невідомо, то як він дізнається?
Вірджиніє!
Завтра поговоримо.
Обіцяю. Чи потім. Я даю тобі слово. Потім поговоримо.
Тобі дали жовту кімнату.
Цілком слушно.
Тепер ти значно важливіша за мене.
Хоч і менш одягнена.
Боже, вибач, я просто... я...
А ти розкажеш йому?
Розкажеш Тео про мою матір?
Він герцог, як ти могла помітити.
Безумовно, він щодня обурюється. Але живе за цими законами.
А для герцога одружитися з...
Такою, як я.
Він не зміг би.
Він стане посміховиськом.
Втратить репутацію й авторитет.
- Сама ти йому не казала? - Ні.
Зачувши це, люди втікають.
Я йому не брешу, за все життя жодного разу.
А сьогодні ввечері?
Містер Творт лише...
Якщо виникнуть інші питання про жовту кімнату,
питайте, не соромтеся.
Далі по коридору.
Вдале рішення принести їй сукню.
Так. Вдале рішення.
Плечі назад, старенька. Плечі назад.
В ідеалі – назад до літа 1879 року.
Коли в нас іще була надія знайти тобі чоловіка.
Цікаво, якою буде ця американка?
Штормове море, що вселяє в людину страх.
Чи повний штиль і мілководдя?
Ми тепер сестри, так? Удачі.
Я так розумію, це звична річ,
коли твій син таємно одружується. Розчарування.
А ви, матінко, мріяли про бучне весілля?
Привселюдне віншування любові?
- Весілля мене виснажують, як ти знаєш. - Це довго, дорого й гучно.
Розчаровані ми тому,
що думали – Вірджинія відрізняється від своїх подруг.
Наша єдина мета, леді Бріттлсі, –
позбавити вас клопоту з пишним весіллям.
Запевняю, драма з таємним одруженням цілковито не в моєму дусі.
У ролі дружини я прагну уникати демонстративних витівок
і виправдовувати ваші сподівання
та сподівання свого чоловіка.
Тож я вважаю, що я справді відрізняюся, дуже відрізняюся.
Я не така пава.
Спокійніше море, ура.
Кажуть, ми вже спізнюємося.
Тоді поквапмося.
Не треба.
- Треба. Я ж казав. - А я казав – в Англії.
В усій Англії немає цікавої дівчини.
Зовсім ні. Я казав, що колись ти таки передумаєш.
Про континент не йшлося.
У такому разі дякую, бо ти знав, що я ідіот.
Само собою.
А ще – що від мого імені перевірив стільки доступних варіантів.
Не знаю, як ти даєш раду жінкам. Ти ж і краватки до ладу не завʼяжеш.
У ті вихідні в Ранніміді
ми з Нен трохи погомоніли.
Правда, вона надзвичайна?
Рухається так непрогнозовано.
- Ти помітив? - Тобто...
- Я не кажу, що граційно. - ...так.
Бо насправді
- вона не завжди граційна. - Боже, ні. Вона...
Вона така розхристана.
- Точно. - Але ти бачив її на коні?
Вона всюди, куди я повертаю: сміється, думає, дивує мене.
Змушує затамувати дух.
Вона просто дивовижна.
Ну, ти з нею знайомий.
Ледве.
Але я чув, що ти освідчився через три хвилини.
А міг і через дві.
Просто я...
Шлюб.
Просто будь певен, що знаєш усе необхідне.
- Така тісна сукня. - У тебе казковий вигляд.
- У тебе теж. - Я знаю. Але на мене ніхто не дивиться.
- Що я роблю? - Що?
Прикидаюся перед усіма.
А що тобі до них усіх?
Нен, він тобі подобається?
Думаю, так.
Так.
- Нен. - Де Джинні?
Нен, послухай. Нен.
Аннабель!
Сьогодні головна – не Джинні. І не Кончіта.
Ти головна.
І знаєш що?
Дозволь собі насолоджуватися цим балом.
Почуватися особливою.
Може, ти для цього народжена.
Згода?
Міс Аннабель Сент-Джордж.
- Американка. - Так.
А проте гарненька.
Ідеальна герцогиня.
І бачить бог, ми довго чекали.
Ти прекрасна. Відчуваєш огиду?
До своєї краси?
Певно, для тебе це не новина.
Ні. Огиду до цього всього.
Поки що не знаю. А ти?
Сьогодні не відчуваю. А це щось новеньке.
Здається, що з тобою все тут стало незмірно кращим.
Хвала небесам, людина, яку я не зневажаю.
- Не танцюєш? - На вас чекав.
Зовсім як твоя мати.
- Вона б сьогодні танцювала. - Правда ж?
Ну, і який вердикт?
Думаю, Нен усіх нас здивує.
Усе змінюється, так?
Так. Змінюється.
Заради бога, випиймо чогось.
Найхимерніший вечір у житті?
Легко. І частково тому, що ти так добре поводишся.
Я тут найнудніша. Хоча з нею важко конкурувати.
Я спитав у дівчини: «Чай?».
Не цікавлять мене ці новомодні підвечірки.
Чому не можна наїстися за обідом і чекати вечері?
Таке безглуздя.
Джинні все так легко вдається.
Вам обом.
Нен, виявиться, що найбільша мрія здійснилася в тебе?
Бо це буде у твоєму стилі.
Невже твоя мати сміється? Вона по-справжньому сміється.
Ще трохи, й вони заплітатимуть одна одній кіски.
Не мучся.
- Джинні інша, от і все. - Аякже. Відрізняється від пави.
А є такі птахи, які звуться підлими зрадницями?
Якщо і є, в Англії не водяться.
Пощастило ж їм.
Я мав на увазі, що вона відрізняється від...
- від... - Мене?
Ти нарешті збагнув?
Усім це видно.
А Джинні – така ж, як ви всі.
Але... Ні, я не про...
Там ви снідаєте.
І вечеряєте, а другого сніданку немає.
- А на вечерю... - Перепрошую.
...приблизно о сьомій...
А я вас коли-небудь влаштую?
Я пробувала бути собою, потім – іншою людиною.
А взагалі є сенс старатися?
- Кончіто, не підвищуй голосу. Прошу. - Мій голос не підвищений.
Це вперше.
Що такого є в Джинні?
Ви її за біляве волосся й бліду шкіру так швидко прийняли?
Усі ви.
Це було б дуже легко.
Ні, дякуємо. Ми не згодні з цими звинуваченнями.
- Може, ти так мислиш... - Щодня.
Ми так не думаємо. Не зважаємо.
Вам пощастило.
Кончіто, якщо ти запитуєш, ким тобі тут бути, твоя роль зрозуміла.
Мати здорової дитини,
дочка багатої людини.
На морі знову шторм?
- Чи варто нам... - Ні.
Якщо винагороджувати дітей за погану поведінку,
у них не буде стимулів дорослішати.
Кончіто!
Жахливо, правда?
Огидно.
Ти весь вечір збоку.
- Розважайся. - Ні.
Ну чого ти?
Чому ти пішов?
У Ранніміді.
Причину я розумію, але я...
але як ти міг?
Після того, як я розповіла щось таке важливе.
Таке суттєве для мене.
Я думала, з тобою можна розмовляти.
Власне, я злякався.
Якщо тебе це так шокувало і ти не витримав моєї ганьби...
то врятуй Тео.
Це твій обовʼязок.
Розкажи йому.
Чому вагаєшся?
Де Річард? Кончіта.
Кончіто!
Вона цього й добивається. Кончіта не може заблукати.
- Кончіто! - Вона пішла до скель?
- Вона просто хоче уваги. - Але я її чоловік, Нен.
Приділяти їй увагу – мій обовʼязок.
Кончіто!
Нехай біжить.
Її завжди знаходять. Це її вибрики.
Кончіто!
Я могла просто піти спати. Я...
І вже майже пішла.
Але якби пішла, то...
мабуть, не змогла б заснути.
Кончіто!
Кончіто.
Вибач. Мені так шкода.
За що ти просиш вибачення?
Це ти мені пробач.
Ти мала рацію.
Щодо моїх рідних. Як вони до тебе ставляться.
Я тебе кохаю.
Я чула, що ти говорив у Ранніміді.
Ти сказав, що є жінки, а є дружини.
Кончіто.
А ти будь і тією, і тією. Але я хочу, щоб ти була собою.
Їдьмо в Нью-Йорк.
- Там у нас усе складеться? - Так.
Утечемо на якийсь час.
- Лише втрьох. - Добре.
Згадаймо, хто ми.
Я починаю непокоїтися.
Скільки часу минуло? Може, варто...
Треба піти й...
Кончіто, як ти?
Вона жива.
- Усе добре. - Любий, коли я пропадала?
Скажу іншим, що вона в безпеці.
Дякую, сер.
Накажу приготувати тобі гарячу ванну.
Ще більше води? Я втоплюся.
Ясочко, надіюся, ти не дуже турбувалася.
Про мене питаєш?
Дік побіг за мною і знайшов.
Ну звісно, про тебе.
А ти не втомилася від того, що всі тебе постійно шукають
- чи на тебе дивляться? - Чи ж я забороню їм дивитися?
Спробуй не втікати посеред ночі,
щоб усі не думали, що ти впала з кручі.
На один вечір я мала бути в центрі уваги.
Коли ти ламаєш ніготь, я миттю біжу тебе рятувати.
А коли в мене проблеми,
- малі чи великі... - Та які в тебе проблеми?
Герцог і мати герцога, яка дарує кольє?
А як ти знаєш? Ані місця нема,
- ані часу говорити про мене... - Я не можу...
- ...кожне речення – про тебе. - Я не встигаю
за твоїми бажаннями.
Ти не хочеш бути герцогинею, але злишся, бо я завадила?
Принаймні я знаю, хто я.
Поздоровляю з цим усвідомленням.
А втім, це жахливо: ти так старалася,
але в підсумку ти – нещастя, якому бракує уваги!
Я сумую за домом.
Співчуваю.
Власне, я збираюся додому.
На весілля, що вже відбулося.
Маю зустрітися з матірʼю.
Але не скажу ні слова з тих, що накопичилися,
бо мушу їй розповісти, що не вийду за герцога,
тільки тому, що не зберегла таємницю.
Ти станеш чудесною герцогинею.
То ти нічого не скажеш?
Ні. Навіщо?
Бо він – твій найдавніший друг.
А ти – мій найновіший.
Ще не так пізно.
Можемо розкоркувати пляшку вина.
У Ранніміді ти пішов.
Усе-таки пішов.
Я не встигла ні з ким попрощатися.
- Нен подумає, що я... - Напишеш їм.
- Ось ти де. - Так.
Навіть матінка вже лягла.
Мені не хочеться спати.
Так, будь ласка.
Я дуже хочу за тебе заміж.
Ти впевнена?
Коли ми познайомилися, я не знала всієї правди про твій статус.
Але відчувала, що знаю правду про тебе.
А ти не знаєш усієї правди про мій статус,
але в коханні це все зайве. Це несуттєво.
Для кохання...
важливі тільки ми двоє.
А ще в нас буде оце все. І картини.
Нехай не мої, але я, може, й навчуся.
А найважливіше – це те...
що в мене будеш ти.
Так, буду.
Але перш ніж одружуватися, перш ніж пірнати в цей вир,
я маю зʼїздити в Нью-Йорк, бо нам з матірʼю треба поговорити.
- Та коли повернуся, ми зможемо... - А можна з тобою?
Я подивився б на хмарочоси, прогулявся в Центральному парку.
А ще я охоче познайомлюся з твоєю матірʼю. І батьком.
Я не заважатиму. Просто хотів би... бути поруч.
Дізнатися, хто ти насправді.
Нен,
ми не потанцювали всі разом, але я все одно танцюватиму.
Сама, якщо доведеться.
От би все життя було таке, як у Ранніміді.
Я б не хотіла.
Я весь вечір просиділа на даху з Ґаєм Твортом.
Налякала його, і він утік.
Не так уже він і злякався.
Вранці повернувся, верхи на коні.
Ґай?
Так.
Ви з Джинні були зайняті освідченнями,
спантеличені герцогами,
але так, Ґай Творт тоді приїжджав.
От би всі вечори були такі, як у Ранніміді.
Добраніч, герцогине Нен.
Переклад субтитрів: Олена Любенко