Miért álldogálsz egész nap az ablakban?
Soká vannak.
Néhány óra múlva tele lesz a házunk New York krémjével.
Nos, a krémek krémje már itt áll előttem.
Összegyűröd a ruhámat.
Hálás köszönet, Ezredes!
A többi vendéget le is tojom.
Pedig még Mrs. Paramore is úgy válaszolt, hogy már tűkön ülve várja.
De engem ő sem érdekel.
Nos, Patti, mindkét lányunk győzött.
Még az újságok is megneszelték a herceg érkezését.
HERCEG ÉRKEZIK NEW YORKBA AZ ÉV SZERELME
Örülök, hogy itt leszel velem Theo távollétében. Nem unatkozol?
Egyáltalán nem.
Én igen. Pedig te sosem untatsz engem.
Reméltem, eltereled a figyelmemet,
ám most egy illetlen történetet sem meséltél.
Fáradt vagyok. Tudja, milyen az éjszakai élet!
Már kezdem elfelejteni.
De nem ez a baj. Szerelmes vagy?
Bocsánat?
Édesanyád is így tartotta a vállát, miután megismerte édesapádat.
Csak a heves táncolás miatt, őt ismerve.
Guy, már megbocsáss, de miért üldögélsz itt ezzel a válltartással?
Mire vársz még?
Theo hercegnek született, szegénykém.
Ő sajnos azt a terhet kapta, hogy várnia kell a megfelelő leányra.
De nem tudom, észrevetted-e: te nem vagy ennyire fontos.
Hát, köszönöm szépen.
Ha hozzád való a lány,
ne légy olyan, mint az apád! Ő csak várta a lehetőségeket.
Édesanyád megragadta őket.
Amikor találkoztak azon a tóparton,
nem várta meg, hogy apád kezdeményezzen.
Levélben vallott szerelmet neki,
ott helyben megírta, aztán odaadta neki.
Nagyanyád köpni-nyelni nem tudott.
De apád élete végéig szerette édesanyádat.
Ahogy mi is.
Szerelem nélkül mit sem ér az élet!
És tekintélyes koromnál kezdve, Guy, én tudom,
hogy számodra még messze az enyészet, de még az időskor is.
Most pedig kérem a burgonyát!
- Köszönöm. - Szívesen.
DRÁGA NAN
NEM TITKOLHATOM TÖBBÉ
AZ ÉRZELMEIMET IRÁNTAD
EDITH WHARTON REGÉNYE ALAPJÁN
Lám, lám, lám! Hát hány óra van?
- Ó, kincsem! Isten hozott! - Szia, papa!
Nan! Gyere te is!
Most már kapálózik, igaz?
Akkor menjetek!
Drága kicsi lányaim!
Hazatértek a kislányaim.
- Ezredes! - Parancsára!
Mrs. St. George! Nagyon örülök, hogy megismerhetem önöket.
Ó, mi úgyszintén!
Hadd öleljem meg!
De jó, hogy eljött!
Jinny pedig egy lordot fogott magának!
Ezt nézd, Madison Avenue népe!
Vegyük ki a csomagokat!
Nem, nem akarunk alkalmatlankodni. A Grandban leszünk.
A Grandban! Az szép hely.
- Itt a jövevény! - Mindenki megjött!
- Megfogod? - Meg! Megfogom!
Miss Testvalley, mindkét lányom boldogságra lelt,
és ez önnek köszönhető.
Bizony.
Ez lenne az otthonunk, persze jóval szerényebb, mint amihez szoktak.
Mi magunk választottuk a bútort,
a festmények sem múltszázadbeli alkotások.
- Az egy galamb? - Igen.
Partit tartunk, ételekkel, emberekkel...
- Tudom, mi az a parti. De miért kell? - A hazatérésetek örömére.
Annyi vendégünk lesz, meg sem tudom számolni!
Astorék, Cliffordék, talán még Paramore-ék is!
De mire kell egy ketreces madár?
Mrs. Cooper-Lockhartnál gém volt. A madár a divat.
A színek is a galambra utalnak.
Remek! Kinek adhatok egy erős italt,
hogy kimentsük magunkat a csivitelésből? Uraim!
Lányok, siessetek! Szedjétek magatokat rendbe!
Ne haragudj! Nem tudtam, hogy partit szerveznek...
Dehogy... Érdekel. A galambokat ki is engedik majd?
És Mrs. Valaki elhozza a gémet is?
Szerintem itt már minden lehetséges.
Drágám! A vendégek mindjárt itt lesznek,
- és szeretnék felvágni veled. - Miért?
Nos, mivel én vagyok az édesanyád.
Na, ki beszél itt ilyen halkan?
Lizzy!
- Lizzy! - Lizzy!
- Hiányoztatok! Sziasztok! - Szia!
- De jó látni! - Mivel foglalkoztál?
- Vagy inkább kivel foglalkoztál? - Igen!
Ki az a szerencsés, aki miatt búcsút mondtál nekünk?
Letojom a fiúkat és a frigyeket is.
Lizzy? Ez biztosan Lizzy?
Nos, vár ránk egy társasági esemény.
Ideje felöltöznötök!
De jó, hogy itt vagy!
Uraim, mehetünk?
Bocsánat! Elnézést! Azt hiszem, átadtam egy táviratot.
- Igen, uram. - De visszakérném.
Vissza kell kérnem. Fontos...
Sok időbe telt az átírása, uram. És nem túl olcsó, a hosszúságát tekintve.
Való igaz.
Igen. Elég hosszúra sikeredett.
Köszönöm szépen.
Bocsánat, hogy...
NEW YORK - FIZETVE
A két legkedvesebb táncosom! Érezzétek magatokat jól!
Herceg!
Mondja, Nanből hercegnő vagy hercegné lesz?
Mindegy is! Látom, van itala. Bocsásson meg, a tea lemaradt!
Nan is lejön hamarosan?
Biztosan bajt kever a kis huncut.
Mivel győzte meg a kis vadócunkat, hogy igent mondjon?
Mihelyst járni kezdett, mindenhonnan csak elszelel.
Nos, remélem, együtt szaladhatok majd vele.
Szép! Ez szép volt, Nan szerencsés lány!
Mrs. Paramore, isten hozta! Tudom, mennyire elfoglalt.
Mindenképp itt akartunk lenni.
Látom, galambokat választott.
Astorék partiján kanárimadarak voltak, eléggé kornyadoztak.
A kanárik vagy Astorék?
Mindenki.
Gratulálok, Mrs. St. George, hogy ilyen messzire jutott!
Nan?
Akkor megvárlak titeket itt, rendben?
Nan, azt ígérted, ma nem veszed elő.
Most, hogy ebben a házban vagyok, nem színlelhetem a jókedvet.
Lányok!
Örülök a boldogságuknak.
A galamb kicsit sok az én ízlésemnek. De Patricia szeret túlozni.
- New Yorkban ki nem? - Viszont ha én lennék a helyében...
- Lizzy, ha nem... - Okozok csalódást?
Mindenkinek?
Ha nem döntesz úgy valami oknál fogva, legyen az rosszullét vagy izgalom,
hogy hazautazol, most mi tartanánk ezt a partit.
Csak mondom, te voltál az Első Bál gyöngyszeme.
Mindenki ezt mondta. Ha végre észhez térnél és visszamennél Angliába...
- Hogyan? - Ó, jól hallottad.
Látta a királynőt, most már ő is annak hiszi magát.
- Talán ha a lányaim is... - Kellemesek lennénk?
- Szófogadóak? - Szemrevalóak!
Tessék, ki kellett mondjam! Szemrevalóak.
- Megkeresem Jinnyt. - Várj, Lizzy!
Csak azt mondom, ha mindketten nyitottabban álltatok volna hozzá,
mi tartanánk ezt a partit.
Aha. Csak galambok nélkül, igaz?
A galamb azért már túlzás.
Előkelő társaságban nem illik alkoholt inni.
Hiszen te is iszol, anyám.
Mabel, fiatalkorában azt hiszi az ember lánya, hogy mindent tud.
De sajnos lassan-lassan rá kell jönnöd, hogy ez nem így van.
Amikor a többiek visszamennek Angliába, te velem maradsz.
Micsoda? Az nem lehet!
Ha Lizzy itt marad, akkor te is.
Milyen dolog, hogy két külön kontinensen vagytok?
A nővéred jól elfuserált mindent.
Mama, kérlek, most...
Nan, mi a baj?
Mindenki lent vár.
Egy senki vagyok neked. Nem is te vagy az igazi anyám.
Végig hazudtál nekem...
Jinny, menj le, kérlek!
Sajnálom. Az egész az én hibám.
Senki sem hibázott, drágám. Most menj le és élvezd a figyelmet!
Vállat hátra, fejet fel!
Elnézést!
Bocsánat!
Még nem volt szerencsénk.
- Elizabeth. Lizzy. - Örvendek.
Hát itt vagy! Ne haragudj!
- Csak... Jól érzed magadat? - Igen.
Most mutatkozott be Elizabeth.
Dehát ismered Lizzyt! Ott volt nálatok és Runnymede-ben is.
Elég sokan voltak ott akkor.
Persze, én...
Mindenki csak rohangált.
Már alig emlékszek valamire.
Bocsássatok meg, most...
Bocsánat!
Ha nem születek meg, nem létezek...
Kérlek, ne csináld!
Mindenkinek könnyebb lenne. Neked, a papának.
Az egész család biztos mindig sugdolózott,
és hirtelen el kellett hallgatniuk, amint beléptem a szobába.
Ilyen sosem történt.
Miért hazudtál? Akárhányszor felébredtél, minden egyes nap csak hazudtál.
Másnap felébredtél, és ugyanúgy folytattad.
- Drágám, hibáztunk. - Te hibáztál.
Nem a te gyereked vagyok. Más a szemem.
Más a kezem. A lábam.
Nem csoda, hogy inkább a papához álltam közelebb kislányként.
Furdalt a lelkiismeret, hogy mindig megörültem neki.
De ez azért volt, mert ő az apukám, te pedig senki vagy nekem. Senki.
- Várj... - Azt hittem, itt jobb lesz.
Ha meg tudjuk beszélni...
Erre te felvonultatsz New York előtt, hazugságra kényszerítve.
Rád sem bírok nézni.
Kérlek, nyugodjunk meg! Drágám, gyere vissza és ülj le!
Papa lefoglalta Theót, így nyugodtan beszélgethetünk.
Theónak is hazudnom kell miattad.
Mégis hogy vehetne el, ha nem is ismer?
Még én sem tudom, ki vagyok. Az egész életem hazugságra épült.
Elmondom neki az igazat.
Nan? Nan?
Nan!
Mrs. St. George, hadd...
- Hát itt vagy! Már meg akartam... - Ne most, Lavinia!
Theo!
Nocsak, a legszebb örömanya,
- akit valaha láttam! - Ne, elég! Hol van Nan?
- Most fogjuk... - Mennem kell.
Hölgyeim és uraim, tudjuk, mennyire szomorúak,
hogy lemaradtak az év esküvőjéről.
Így engesztelésképpen
üdvözöljük hatalmas tapssal, New York-i módra
Lord és Lady Seadownt!
Na, járjátok el szépen az első táncot New Yorkban is!
Gyere! Mutassuk meg a gyerekeknek, hogy kell ezt, Patti!
Tracy, beszélnem kell veled.
Vedd le rólam a kezed!
Az isten szerelmére!
Ha nem akarsz táncolni, csak szólj...
Nan tudja.
Csak kedveskedni szerettek volna...
A csinnadrattával? Ezzel a hamis első tánccal?
Logikus, hiszen Amerikában semmi sem eredeti.
A herceg tud róla?
Nan el akarja neki mondani.
Ostoba döntés. Így elveszíti.
A herceg nem vehet el egy ilyen lányt.
- És vele mi lesz? És velem? - Jól van már!
Helyrehozom.
Ezt most nem intézheted el viccelődéssel, Tracy!
Egy eleresztett poénnal a világ működéséről,
vagy hogy milyen szórakozott vagyok mindig.
Ez a helyzet csak neked köszönhető.
Tudod te egyáltalán, mekkora áldozatot hoztunk azért a meggyőződésedért,
hogy te bármit megtehetsz?
Nos, azért azt tegyük hozzá, a partit elnézve,
a sok orchideával, étellel és bútorzattal,
hogy mégsem kell akkora áldozatokat hozni!
Engem hidegen hagy az összes orchidea nyamvadt szirma!
Hazugságra kényszerítettél minket!
Én minden erőmmel azon vagyok, hogy egyben tartsam a családunkat.
És ha egyben marad, akkor az csak nekem lesz köszönhető.
Imádlak, New York!
New York is imád téged!
Végre fellélegezhetek!
Édes szabadság!
Mint amikor...
Amikor kisfiúkoromban szabadon rohangálhattam egész nap,
mielőtt rám adták azt a szoros bricseszt.
Nekem jobban tetszik a lazább pantalló.
Istenem, emlékszel még az esküvő előtti estékre?
És a délutánokra!
A reggelekre!
Akkor...
A St. George-házban?
Conchita, Amerikában vagyunk.
A szabadság hazájában.
Gyere!
- Jinny! - Végre elkaptunk!
- Szerettünk volna gratulálni. - Gratulálunk!
Egy igazi angol úriember felesége lettél. Sőt, lordé!
- És úgy hallottuk... - Titokban történt!
- Milyen romantikus! - Mesébe illő!
Milyen Anglia? Palotában éltek?
Olyan réges-régi palotában?
Abban, de elegáns, nem otromba.
A lordok és ladyk kiváló ízléssel rendelkeznek.
Mindig is tudtam, hogy Jinny sikeres lesz.
- Ha nem mondtam, gondoltam rá. - Igen.
- Én is. - És ez a ruha, Jinny! Mily elegáns!
Nagyon elegáns!
Igen, én is ezt mondtam.
Lizzy, te mit művelsz?
Ha itt kell maradnunk anyánkkal, én belehalok.
Nem halsz bele.
Honnan tudod? Lehet.
- Eddig ebből állt az életünk, ez volt... - Biztonságos.
- Igen. De most mégis... - Más.
Még mindig Seadownon vagy kiakadva?
Mabel, sokkal jobban hasonlítasz anyára, mint azt hinnéd.
Neked sincs halvány lila gőzöd semmiről.
FŐBEJÁRAT
- Meséljen nekünk a... - Hatalmas kastélyáról!
- Igazából nem az. - Hogy nevezik?
Tintagel... Kastély.
Nos, St. George-ék igazán szerencsések.
Nézzen csak körbe, az egész oly otromba! Az újgazdagságuk miatt.
Nos, bizonyos szemszögből Amerika egésze újgazdag.
Elnézést, megkeresem a menyasszonyomat!
BIZALMAS
FELADÓ - GUY THWARTE ÚR
Ha találsz valami befizetendő csekket, vidd csak el!
- Nyugodtan! - Jinny szerint itt voltak levelek.
Az a furcsa az öregedésben, hogy a rég eltemetett dolgok...
néha újra felütik a fejüket, és nem mindig a vidám emlékek.
Hogyan érzed magad tőle?
Most beszéljek neked az érzéseimről? Ezt anyádtól örökölted.
Eláruljam az igazat?
Öregnek.
Öregnek érzem magam, Nan.
Tudom, fiatalként ez elképzelhetetlen.
De amikor a barátaiddal szaladgálsz, nevetgélsz,
meg szabadon táncolsz...
Egy nap...
bármit megtennél ezért az érzésért.
Kérdezd a korombelieket!
Mind csak eljátsszuk, hogy felnőttek vagyunk.
Tudod, amikor már az öv szorít,
a hajad is egyre ritkul,
és hirtelen egy gyönyörű fiatal lány rád mosolyog, rád nevet...
Nem róhatod fel, ha a férfi észreveszi.
A fenét, még akarja is a lány!
Miközben, igen,
anyád még mindig a vidék legmutatósabb asszonya,
de, tudod, néha azért már fáradt, zsémbes. Így néha-néha...
Hol van? Az igazi anyám.
Ó, édeském...
A családja megüzente, hogy meghalt, nem sokkal a születésed után.
Ki volt ő?
Mi...
Nos, ő...
Már rég történt. És...
Hogy nézett ki?
Gondolom, szép lány volt.
Ezt biztosra mondhatom, hiszen...
te is gyönyörű vagy.
És hogy hívták?
Nem foglalkoztam a részletekkel, Nan.
Nan!
Távol New Yorktól és anyámtól rátaláltam önmagamra.
Azt elhiszem.
Persze nekem alig hiányoztál.
Szóval...
vannak Angliában olyanok, mint mi?
Mint te?
Ó, látnád őket!
Egyikük sem hasonlít rám.
Köszönöm.
KÉZBESÍTVE
Drága Nan,
nem titkolhatom többé az érzelmeimet irántad.
Gyenge vagyok, teljesen összezavarodtam.
De a szerelmemben biztos vagyok, Nan.
Mit mondott?
Mindkettejükkel beszéltem. Mama nem mondott semmit, papa nem figyelt.
Azt mondta, a szép lányok mindig is szemet vetettek rá.
Szerinte nem tehet róla.
Mama hogy bírja ezt?
Szerintem próbálja figyelmen kívül hagyni.
Gondolom, ez lesz a házasságból.
Papa mindig lehetetlen természetű lesz.
De Nan, a mama, az anyánk, ő...
teljes szívből szeret téged.
Hozd rendbe magad, drága!
ÚJSÁGOS
AZ ANGOL HERCEG NEW YORK-I MENYASSZONYT VÁLASZTOTT
SARATOGAI LÁNY AZ ANGOL HERCEG ARÁJA
HERCEG - ESKÜVŐ - HERCEGNÉ
Végre elszabadult!
Szinte normálisnak érzem magam.
- Minnie... - Békésen alszik odafent.
Annyira felszabadult itt!
A testvéreivel sosem lesznek felszabadultak.
A Brightlingsea-házban ez sajnos nem lehetséges.
A szüleik...
kioltják belőlük a tüzet.
El kell szakadnunk ettől a családtól.
Lady Marable, ha megengedi,
Lord Richard angol, elsőszülött, és még lord is.
Jó, de nézzen rá! Miért akarná ezt?
Lehet, nem mindig érzi ezt ott, de Angliában hatalma van.
Az angolok nem választják a szabadságot a hatalom helyett.
Ettél már valamit?
Természetesen igazad van.
Hibáztam. Többször is.
De szerintem tévedhetetlen anyák nem is léteznek.
És igyekeztem. Őszintén.
Igaz, hogy nem innen jöttél,
de amint megláttalak, hidd el, örökre bezártalak ide!
Amikor megjelentél előttem,
az volt életem legjobb és legnehezebb napja.
A papád összetörte a szívemet.
Pedig a sajgó szívem nem is sejtette, mi vár még rá.
Ott voltál a csillogó szemeiddel, a kis ujjacskáiddal.
A kis husis combocskáiddal.
Ne mondd, hogy nem tőlem örökölted a szemed,
hiszen annyi éjen át néztem, amikor álmatlanul forgolódtál!
Az ujjaid is az enyémek, mert folyton puszilgattam.
Befészkelted magad a szívembe,
ami miattad lett ennyire nagy és boldog.
Amikor pöttöm gyerekként mászni akartál,
állandóan...
akkor elfordultam, hogy ne lásd a félelmet a szememben.
- Te féltettél? - Komolyan kérded?
Anya vagyok, nő.
Mindkét szerep állandó félelemmel jár.
De nem akartam, hogy ezt lásd rajtam.
Azt akartam, hogy te ne ismerd a félelmet.
Ha tudtad volna a titkot,
akkor ezzel a tudattal éltél volna.
Állandó kétségekkel. A kívülállósság érzésével.
Én azt akartam, hogy önmagad legyél.
Talán nem volt helyes, de tettem, amit kellett.
Papa szerint a világ összes embere
csak eljátssza a felnőtt szerepét.
És igaza is van.
De vagyunk páran, akik jobban igyekeznek.
Drágám, Theo...
Lehet, hazugságnak érzed,
és talán annak is nevezhető, ha megnézed a szótárban, de...
így elveszítenéd.
Szerintem az nem hazugság, ha a védelme érdekében teszed.
Nyugodtan elfordulhatsz, hogy ne lássa rajtad a félelmet.
De Theo őszinte ember. A papával ellentétben.
Lehet, hogy te képes vagy hazudozni,
- és így boldog is vagy, de... - Nem vagyok az.
Fontos, hogy Jinnyvel ezt tudjátok.
Egy cseppet sem vagyok boldog tőle.
De ez az én döntésem.
Nem akarok állandó hazugságban élni.
És tudom, hogy el kellett fordulnod, hogy bátor legyek, de már az vagyok.
Legtöbbször. Te meg még mindig nem fordultál vissza.
Na végre itt vagy, kislányom!
Itt van a mi hercegnénk vagy hercegnőnk.
Most hadd lássuk, hogy táncoltok! Hiszen már úgy vártuk!
Ezredes! Úgy képzeled,
hogy a fiatalok az öregekkel akarják múlatni az időt?
Fiatalok, szerelmesek! Biztos emlékszel még, milyen az.
Ugyan, kedves vendégeink! Elvileg egy New York-i partin vagyunk!
Nan elmondja neki.
És úgy hiszem, teljesen igaza van benne.
Theo, lassabban, lassabban, lassabban!
Jól vagy? Történt valami?
Szeretlek, Nan.
Te is akarsz engem?
Akarsz engem?
Azt akarom, hogy kimondd!
Igen. Igen. Akarlak.
Gyere ide!
- Úgy hiányoztál! - Szörnyű volt!
Figyelj, már akartam... Drágám, milyen a házasélet?
Hát... boldog vagyok.
Amikor együtt vagyunk, kettesben...
- csak velem foglalkozik. - Örülök.
- Úgy bánik velem, mint egy... - Ladyvel?
- Persze. - Biztos?
Biztos. Hiszen Lady Seadown vagyok.
Magamra hagytál. Újfent.
Tudom, ne haragudj, csak beszélgettem...
A házatokban, a családoddal,
akik, mint rájöttem, rendkívül nehéz esetek.
Kezd kellemetlen lenni a nagy felhajtás, a folytonos célozgatás.
Csak a rangom miatt lettél a feleségem?
Nem, dehogy! Én szeretlek téged.
Ez a parti megalázó nekem. Egyszerűen megalázó.
Annyira hivalkodó!
A tiszteletünkre rendezték, mégis a rossz ízlés mintapéldája.
Azt hittem, ennél több tiszteletet érdemlek.
- Nem értelek. - Tőled, a feleségemtől,
és édesanyádtól is.
Így kívánja bemutatni az új vejét New York városának,
szabályosan közszemlére tesz. Szörnyen megalázó!
Igazad van. Nagyon sajnálom!
Szomorúan mondom ezt, de édesanyádnak bocsánatot kell kérnie.
A parti miatt. Az abszurd első táncért.
Az előbb látottakért. Elnézést kellene kérnie tőlünk.
Ugye nem gondolod, hogy tényleg kéne?
Felőlem úgy teszel, ahogy akarsz.
Theo!
Mielőtt visszamegyünk, szeretnék mondani valamit neked.
- Azt, hogy... - Boldog vagy? Mármint velem.
Persze.
Akkor ne mondj semmi olyat, ami ezt elrontaná!
Komolyan?
Esküdjünk meg hamar!
Neked is megfelel?
Mama!
A partid, az egész csinnadratta, az egész délután maga...
a rossz ízlés mintapéldája.
Most már jártál Angliában, tudhatnád, mi illendő.
James több tiszteletet érdemel.
Megaláztad őt, és vele engem is.
Így szeretném, ha bocsánatot kérnél.
Jinny, kedvesem, téged mi lelt?
Inkább hívjunk mindenkit táncolni, nem?
Mrs. St. George, annyira hálás vagyok a remek partiért!
És azért is, hogy szeretettel fogadtak minket.
Természetesen, hiszen ez Jinny otthona.
Lehet, a tengeri utazás kissé felkavarta a gyomrod.
A parti lényege,
sőt az egész életünké, hogy boldoggá tegyenek minket.
Hamarosan hercegné leszek,
mindenféle előkelőségnél megfordulhatok.
De mégis úgy gondolom, hogy ők közel sem nyűgöznek le annyira,
mint a mama...
Mivel ő igazi királynő.
Vállat hátra! Fejet fel!
Természetesen igazad van, Jinny.
A parti túlzó és elcsépelt.
Az egész teremben egyedül rátok, a lányaimra vagyok büszke.
Mindkettőtökre.
A bocsánatkérés maradjon a múltban,
amikor még érdekelt, ki mit gondol rólam!
És arra a saratogai estére, amikor megmásztam egy kerítést,
és véletlenül felfedtem az alsóneműmet a polgármesternek.
Lavinia, úgy hiszem, ez a parti nem nekünk való!
- Dehát ez a te partid! - Most kisétálunk innen.
- Rendben. - Csak...
Szerinted minden rendben lesz majd, Lavinia?
Lövésem sincs. Abszolút nincs.
Szerintem Tracy nem mindig jó ember.
Ritkán azok. De mit tehetnénk?
Úgy teszünk, mintha felnőttek lennénk.
Nem költözhetek csak úgy New Yorkba.
Miért nem? Kérlek, Dicky! Itt maradhatnánk.
Nem mehetek vissza abba a házba. Megfojt.
És nem hagyom, hogy Minnie lelkét is eltiporja a családod.
Te döntöttél úgy, hogy nincs más választásod.
Nekem viszont van.
Már csak attól függ, melyik jó nekem.
Anya, visszamegyek Angliába a lányokkal. Jinny mellett a helyem.
Keresek egy férjet, ha lehet. Így Mabel is velem jöhet.
Ó, Lizzy, ez a beszéd!
Hiszek benned. Hiszek.
- Köszönöm. - Szívesen.
Na, Nan hercegné, mikor indulunk vissza?
Ó, Lizzy, hála az égnek!
Anya, az előbb...
Jól vagy, ugye, Mabel? Ugye?
- Én csak jót akarok nektek. - Igen, jól.
De figyelj, anya! Odafent...
Mabel, tedd fel rendesen azt a stólát, és végeztünk itt!
Hogy találunk neked férjet, ha félig lelóg rólad az a stóla?
Tehát Nan nem mondta el neki?
Még mindig megvan a hercegünk?
Nem bírom tovább, Tracy. Elegem lett.
Tényleg azt hiszed, hogy bárkit is érdekelnél egyedül?
Hogy bárhol ugyanúgy fogadnának?
Még Saratogába sem engednének vissza, Patti.
És hát jól tudod, mennyire szétszórt vagy!
Egyedül sosem boldogulnál.
Nyilván kérdezett róla. Az anyjáról.
Elmondtad neki az igazat?
Dehogy! Minek nézel te engem?
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra