Tu taču zini, kā ir teicienā par gaidīšanu.
Bet viņi tik ilgi kavējas.
Pēc dažām stundām šo māju piepildīs Ņujorkas augstākā sabiedrība.
Nu, es teiktu, ka Ņujorkas augstākā sabiedrība jau ir te.
Saburzīsi manu kleitu.
Vai, paldies, pulkveža kungs, ser.
Nu, man par visiem pārējiem viens pīpis.
Patiesībā misis Paramora atbildēja, ka nevarot sagaidīt.
Bet man viens pīpis par viņiem visiem.
Nu, Patij, abas meitas atgriežas ar triumfu.
Pat avīzes ir dzirdējušas par hercoga ierašanos.
HERCOGS ŅUJORKĀ GADA MĪLASSTĀSTS
Jauki, ka sastādi man kompāniju, kamēr Teo ir prom. Vai tev garlaicīgi?
Itin nemaz.
Man gan. Un parasti tu mani nekad negarlaiko.
Es cerēju uz izklaidējošām sarunām,
bet tev pārsteidzošā kārtā trūkst apkaunojošu stāstu.
Esmu noguris. Vēlu eju gulēt, jūs zināt, kā tas ir.
Pēdējā laikā diemžēl ne.
Bet tas nav pie vainas. Vai esi iemīlējies?
Kā, lūdzu?
Tava māte tā turēja plecus pēc tam, kad satika tavu tēvu.
Trauma no dejošanas, cik es viņu pazinu.
Gaj, negribu būt nepieklājīga, bet ko tu te dari, ja tavi pleci ir tādi?
Ko tu vēl gaidi?
Teo, nabadziņš, ir hercogs.
Viņam jāsadzīvo ar nastu, ka jāsagaida piemērota meitene.
Bet, nezinu, vai esi pamanījis, tu neesi tik svarīgs.
Nu, paldies.
Ja viņa ir piemērota tev,
neesi kā tēvs, kas pieklājīgi gaidīja, kad viss notiks pats no sevis.
Tava māte dzīvoja dzīvi.
Kad viņa satika tavu tēvu pie tā ezera,
viņa nesēdēja un negaidīja cerībā, ka viņš nāks pie viņas.
Viņa vēstulē atklāja savu mīlestību,
uzrakstīja to turpat ezera krastā un aiznesa to viņam.
Tava vecmāmiņa bija šausmās.
Bet tavs tēvs, nu, viņš mīlēja viņu visu viņas dzīvi.
Mēs visi mīlējām.
Dzīve bez mīlestības ir tukša.
Un savā cienījamajā vecumā, Gaj, varu tev apsolīt,
cilvēks ilgu laiku ir miris un vēl ilgāku - vecs.
Tā, padod man tos kartupeļus.
- Paldies. - Lūdzu.
MANAI DĀRGAJAI NANAI
MANAS JŪTAS PRET TEVI
NEVAR ILGĀK PALIKT NOSLĒPUMĀ
PAMATĀ ĪDITAS VORTONES ROMĀNS
Skat, skat, skat, labāk vēlu nekā nekad.
Ak, mīļumiņ. Laipni lūgta mājās.
Nana. Nāciet, manas meitenes.
Vai viņa taisa savu smieklīgo roku deju?
Ejiet, ejiet.
Manas meitenītes.
Manas abas meitenītes ir mājās!
- Pulkvedi. - Jā.
Misis Sentdžordža. Liels prieks ar jums iepazīties.
Ak, nu, mums vēl lielāks.
Man jūs jāapskauj.
Tik jauki jūs satikt.
Un Džinija dabūjusi sev lordu.
Medisonas avēnija, paskat tik!
Ļaujiet ienest jūsu somas.
Nē, negribam apgrūtināt. Paliksim viesnīcā Grand.
Grand. Cik smalki.
- Kāds grib sasveicināties. - Visi ir klāt.
- Vai gribat viņu paturēt? - Jā. Jā, lūdzu.
Mis Testvelij, abas meitas laimīgas un iekārtojušās,
un tas viss, pateicoties jums.
Jā.
Nu, mēs, protams, cenšamies. Bet noteikti nav tā, kā esat raduši.
Visas mēbeles izvēlējāmies paši,
un gleznas diemžēl itin nemaz nav senas.
- Vai tā ir dūja būrī? - Jā.
Mums būs ballīte ar ēdienu un cilvēkiem...
Nē, mēs zinām, kas ir ballīte. Bet kāpēc tāda notiks?
Lai sveiktu jūs mājās.
Tik daudzi apstiprinājuši ierašanos, jūs nevarat iedomāties.
Astori, Klifordi. Varbūt pat Paramori.
Bet kāpēc dūja būrī?
Misis Kūperei-Lokhārtai bija gārnis. Tas tāpēc, ka putni ir eleganti.
Un mana krāsu gamma balstās dūjas tematikā.
Izcili. Kurš ir gatavs iedzert vīru dzērienu
prom no visas šīs čivināšanas? Džentlmeņi.
Meitenes, ātrāk, ātrāk. Jums jānomazgājas.
Man ļoti žēl. Nezināju, ka būs ballīte...
Nē, esmu ieintriģēts. Vai dūjas kādā mirklī izlaidīs?
Vai misis Kautkas-Kautkas atvedīs savu gārni?
Domāju, ka iespējams ir pilnīgi viss.
Dārgā, lūdzu. Viesi kuru katru mirkli būs klāt,
- un es gribu tevi izrādīt. - Kāpēc?
Nu, esmu tava māte.
Skat, kas nolaidies līdz mūsu līmenim.
Lizij!
- Lizij. - Lizij!
- Man tevis trūka. Sveika. - Sveika.
- Prieks tevi redzēt! - Kas jauns?
- Vai būtu jāsaka - kurš? - Jā.
Kurš ir tas laimīgais, kurš tevi no mums aizvīlis?
Mani galīgi neinteresē puiši un laulība.
Lizij? Kurš nolaupījis Liziju?
Nu, drīz sāksies ballīte.
Tāpēc jums visām jāpārģērbjas.
Džentlmeņi, iesim?
Piedodiet. Piedodiet. Šķiet, iedevu jums telegrammu.
- Jā, ser. - Bet gribu to atpakaļ.
Man jādabū tā atpakaļ. Man jādabū...
Pārrakstīšana aizņēma labu laiku, ser. Un nebija lēti, jo tā bija tik gara.
Nuja.
Nuja. Jā, bija pagara.
Liels jums paldies.
Piedodiet...
ŅUJORKA APMAKSĀTA
GAJS
MIS ANABELA SENTDŽORDŽA ŅUJORKA
Abi mani mīļākie dejotāji. Klau, izpriecājieties.
Hercog!
Vai ir hercogs vai "hercuogs"?
Lai nu kā, jums ir dzēriens? Piedodiet, ka ne tēja.
Vai Nana mums pievienosies?
Viņa noteikti kaut kur taisa nepatikšanas.
Tā, kā gan jums izdevās pārliecināt mūsu mazo brīvdomātāju teikt jā?
Tiklīdz viņa iemācījās staigāt, neviens nevarēja noķert.
Nu, es laikam ceru vismaz iet viņai blakus.
Jauki. Labi teikts, Nanai palaimējies.
Misis Paramora, laipni lūgta. Zinu, cik aizņemta esat.
Nebūtu laidušas to garām.
Redzu, ka esat izvēlējusies dūjas.
Astoru ballē bija tikai kanārijputniņi, un tie neizskatījās labi.
Kanārijputniņi vai Astori?
Abi.
Apsveicu, misis Sentdžordža. Tālu esat tikusi.
Nana?
Nu, es tad tepat pagaidīšu, labi?
Nana, tu teici, ka ne šodien.
Tagad, kad tiešām esmu šajā mājā, nevaru vienkārši likt sev izlikties.
Meitenes.
Nu, man prieks par viņiem.
Manuprāt, ar dūjām pāršāvuši pār strīpu, bet Patrišai jau patīk pārmērības.
Kuram Ņujorkā gan nepatīk?
Ja tā būtu bijusi es...
- Lizij, ja tu nebūtu... - Likusi ģimenei vilties?
Pievīlusi mūs?
Nolēmusi nezin kāda iemesla - veselības vai pārmērīga satraukuma - dēļ
aizbraukt prom, tad varbūt mēs rīkotu šādu ballīti.
Nu, es tikai saku, ka toreiz uz trepēm tu biji balles skaistule.
Tā teica visi. Un ja vien tu piekristu atgriezties Anglijā un mēģināt...
- Ko? - O, jā, viņa atsakās.
Satikusi karalieni, viņa domā, ka pati tāda ir.
- Varbūt, ja manas meitas būtu... - Pakļāvīgākas?
- Paklausīgākas? - Pievilcīgākas!
Lūk, panācāt, ka to pasaku. Tieši tā - pievilcīgākas.
- Man jāiet sameklēt Džiniju. - Pagaidi, Lizij.
Es tikai saku: ja jūs būtu bijušas atvērtākas pret procesu,
šī būtu bijusi mūsu balle.
Jā. Nu, tikai bez dūjām, vai ne?
Dūjas noteikti ir pārspīlējums.
Vai zini, ka pieklājīgā sabiedrībā dzērienu nedzer?
Domāju, ka dzer gan, māt.
Meibla, es arī reiz biju meitene un domāju, ka visu zinu.
Bet diemžēl pakāpeniski nākas atzīt, ka nezini pilnīgi neko.
Kad pārējās dosies atpakaļ uz Angliju, tu paliksi šeit ar mani.
Ko? Nē, es nevaru.
Diemžēl, ja Lizija ir šeit, tad tu arī.
Ko cilvēki teiks, ja katra meita būs savā kontinentā?
Tava māsa ir iegriezusi mums visiem.
Māt, lūdzu, viņa tikai...
Nana, kas noticis?
Visi jau ir lejā.
Es tev nekas neesmu. Tu nekad neesi bijusi mana māte.
Viss, ko man dzīves laikā esi teikusi, bijis pilnīgi...
Džinij, ej, lūdzu, lejā.
Piedod. Tā ir tikai mana vaina.
Nav runa par vainu, dārgā. Tagad ej lejā un izbaudi savu mirkli.
Plecus atpakaļ. Galvu uz augšu.
Atvainojiet!
Atvainojiet.
Šķiet, neesam tikušies.
- Elizabete. Lizija. - Prieks iepazīties.
Te tu esi. Man ļoti žēl.
- Es tikai... Vai labi pavadi laiku? - Jā.
Tikko iepazinos ar Elizabeti.
Bet tu pazīsti Liziju. Viņa palika jūsu mājā un Ranīmīdā.
Tajā nedēļas nogalē tur bija visai daudz cilvēku.
Protams, es...
Visi skraidījām apkārt.
Nu, tur bija tāds juceklis.
Piedodiet, es tikai...
Piedodiet.
Ja es nebūtu piedzimusi vai manis nebūtu...
Lūdzu, nerunā tā.
Būtu bijis vieglāk. Būtu bijis labāk tev un tētukam.
Visa ģimene noteikti sačukstējās un bikstīja cits citu,
un beidza sarunāties, kad es ienācu istabā.
Tā nekad nebija.
Kāpēc meloji? Katru dienu tu pamodies un visu dienu man meloji.
Un tad nākamajā dienā pamodies un atkal man meloji.
- Dārgā, esam pieļāvuši kļūdas. - Tu esi pieļāvusi kļūdas.
Es neesmu tava. Manas acis nav tavas.
Manas rokas nav tavas. Manas pēdas nav tavas.
Un nav brīnums, ka bērnībā biju tuva ar tētuku.
Jutos slikti, kad priecājos par viņa pārnākšanu mājās.
Bet tas tāpēc, ka viņš bija mans tētuks un tu nebiji nekas. Tu esi nekas.
- Lūdzu, pagaidi... - Domāju, ka atrašanās te palīdzēs.
Ka tad, ja varēšu ar tevi parunāt...
Bet tu tikai izrādi mani visai Ņujorkai un liec man melot,
un es nespēju uz tevi skatīties.
Mums tikai jāsavācas, dārgā. Nāc apsēdies.
Tavs tēvs rūpējas par Teo. Mēs varam aprunāties.
Un tu liec man melot Teo.
Kā gan viņš var mani precēt, ja nezina, kas esmu?
Ja pat es nezinu, kas esmu. Visa mana dzīve bijuši meli.
Man viņam jāizstāsta patiesība.
Nana? Nana?
Nana.
Nana!
Misis Sentdžordža, vai...
- Te tu esi. Es gribēju... - Ne tagad, Lavinij.
Teo.
Te viņa nāk, visskaistākā
- līgavas māte, kādu esmu redzējis. - Nē, beidz. Kur ir Nana?
- Zini, ka pienācis laiks... - Man jāiet.
Dāmas un kungi, zinām, cik vīlušies bijāt,
ka palaidāt garām gada kāzas.
Kaut kas gandrīz tikpat labs:
sirsnīgi sveiksim Ņujorkā
lordu Sīdonu ar kundzi.
Nu taču, tā neskaitās pirmā deja, kamēr neesat dejojuši Ņujorkā.
O, nāc. Parādīsim šiem bērniem, kā tas darāms, Patij.
Treisij, man ar tevi jārunā.
Novāc savas rokas!
Dieva dēļ, Patij.
Ja negribi dejot, tev tikai...
Nana zina.
Viņi laikam tikai domāja, ka būtu jauki...
Mūs izrādīt? Uzvest viltus pirmo deju?
Laikam jau piemēroti, jo Amerikā viss ir reprodukcija.
Vai hercogs zina?
Viņa saka, ka izstāstīs.
Nu, tad viņa ir muļķe. Viņa viņu zaudēs.
Hercogs nevar precēt tādu meiteni.
- Un kā ar Nanu? Kā ar mani? - Nu labi.
Es to nokārtošu.
Šī nav viena no tām reizēm, kad vari viņu sasmīdināt, Treisij.
Kopā pasmiet par pasauli,
par to, cik muļķīga un amizanta es vienmēr esmu.
Tā ir tikai tava vaina.
Vai maz nojaut, ko esam ziedojušas par tavu pārliecību,
ka vari darīt visu, kas ienāk prātā?
Nu, jāsaka, kad skatos uz to ballīti
ar visām orhidejām un visu ēdienu, un visām mēbelēm,
nešķiet, ka kāds kaut ko ziedotu.
Mani ne nieka neinteresē tās mēbeles, ne nieka!
Tu mūs esi padarījis par meļiem!
Esmu cīnījusies, lai saturētu šo ģimeni kopā, un turpināšu to darīt.
Un, ja viss būs kārtībā, tad tikai tāpēc, ka es to panākšu.
Es mīlu Ņujorku!
Ņujorka mīl tevi!
Es te varu elpot.
Jūtos brīvs!
Gluži kā...
Gluži kā bērnībā, kad varēju skraidīt apkārt
visu dienu,
pirms man bija jāsāk valkāt tik ciešas bikses.
Zini, man labāk patīk, kā izskaties brīvākās biksēs.
Ak dievs, vai atceries tās naktis pirms kāzām?
Tās pēcpusdienas.
Tos rītus.
Varbūt varētu...
Sentdžordžu mājā?
Nu, Končita, šī ir Amerika.
Brīvo zeme.
Nāc.
- Džinij. - Te tu esi.
- Gribējām apsveikt tevi. - Apsveicam.
Esi apprecējusi īstu angļu džentlmeni. Turklāt lordu.
- Un dzirdējām, ka jūs abi... - Slepus apprecējāties.
- Cik romantiski! - Cik pasakaini!
Nu, kāda ir Anglija? Vai tu dzīvo pilī?
Vai viss ir ļoti vecs?
Ir, bet, ziniet, vecs un skaists, nevis vecs un netīrs.
Lordiem un lēdijām ir izcila gaume.
Vienmēr zināju, ka Džinija tālu tiks.
- Ja es to neteicu, tad nodomāju. - Tieši tā.
- Un es arī. - Un tā kleita, Džinij, tik eleganta.
Tik eleganta.
Jā, šķiet, es to jau teicu.
Lizij, ko tu dari?
Ja man būs jāpaliek te ar māti, es nomiršu.
Nenomirsi.
Kā tu zini? Ja nu nomirstu.
- Šis viss šķita tik pazīstams un... - Drošs.
- Jā. Un tagad tas viss... - Mainījies.
Tas tāpēc, ka Sīdons izvēlējās viņu?
Meibla, tu esi līdzīgāka mātei, nekā tu jelkad apjautīsi,
jo tu neko par neko nezini.
PARĀDES DURVIS
- Pastāstiet mums vairāk par savu... - Lielo pili.
- Tā nav gluži pils. - Kā to sauc?
Tintadželas... pils.
Nu, saderam, ka Sentdžordži nespēj noticēt savai veiksmei.
Nu, paskatieties visapkārt. Visai negaumīgi, vai ne? Šī jaunā nauda.
Nu, var teikt, ka visa Amerika ir jaunā nauda.
Atvainojiet, iešu sameklēt savu līgavu.
KONFIDENCIĀLI
SŪTĪTĀJS - ESKVAIRS GAJS TVORTS
Ja atradīsi kādus rēķinus, ko gribi samaksāt, tad droši.
- Man nav iebildumu. - Džinija teica, ka bijušas vēstules.
Ar novecošanu ir jocīgi. Stāsti, kuri šķita atstāti pagātnē...
Nu, tie atkal uzpeld un ne vienmēr rada patīkamas emocijas.
Kā tas liek tev justies?
Gribi, lai runāju par savām jūtām, ko? Nu, tas tev ir no tavas mātes.
Gribi uzzināt patiesību?
Vecs.
Es jūtos vecs, Nana.
Zinu, jaunībā tas šķiet neiespējami.
Bet tas, kā tu jūties, kad tu skraidi un smejies,
un dejo ar savām draudzenēm...
Nu, kādu dienu...
tu darīsi visu, lai atkal tā justos.
Pajautā jebkuram manā vecumā.
Mēs visi tikai izliekamies par pieaugušajiem.
Zini, kad tava josta sprāgst,
mati galvas vidū ir plāni
un pēkšņi kāda jauna meitene uzsmaida un smejas par tavu joku...
Nu, zini, nevar vainot vīrieti, ja viņš to pamana.
Pie velna, viņa grib, lai pamana.
Tajā pašā laikā, jā,
tava māte joprojām ir skaistākā sieviete valstī,
bet, zini, viņa var būt nogurusi un īgna. Tāpēc laiku pa laikam...
Kur viņa ir? Mana īstā māte.
Ak, mīļumiņ...
Viņas ģimene atsūtīja ziņu, ka viņa nomira drīz pēc tavas dzimšanas.
Un kas viņa bija?
Mēs...
Nu, viņa bija...
Tas bija sen. Un...
Nu, kā viņa izskatījās?
Domāju, ka viņa bija ļoti skaista.
Tik daudz es tev varu pateikt, jo...
nu, zini, paskaties uz sevi.
Un kā viņu sauca?
Es viņu kārtīgi neizpētīju, Nana.
Nana.
Esot prom no Ņujorkas, mātes, jūtos vairāk kā es pati.
Varu iedomāties.
Un, protams, es pēc tevis nemaz neilgojos.
Nu...
vai Anglijā ir tādas kā mēs?
Kā tu?
O, nu, tev vajadzētu redzēt viņus visus.
Tur nav neviena paša kā es.
Paldies.
SAŅEMTA
Mana dārgā Nana,
manas jūtas pret tevi nevar ilgāk palikt noslēpumā.
Esmu vājš. Un esmu apjucis.
Bet, Nana, mana mīlestība pret tevi tāda nav.
Tad ko viņa teica?
Runāju ar viņiem abiem. Viņa neatbildēja, viņš neklausījās.
Viņš teica, ka smukas meitenes skatoties uz viņu cerībā, ka viņš pamanīs.
Un viņš ne pie kā nav vainīgs.
Kā māte to var izturēt?
Domāju, ka viņa vienkārši dzīvo tālāk.
Varbūt ar laiku laulība tāda kļūst.
Tētuks vienmēr būs neciešams.
Bet, Nana, māte, mūsu māte, viņa...
viņa tevi patiesi mīl.
Saved kārtībā savu seju, dārgā.
AVĪZES
ANGĻU HERCOGS APŅEM ŅUJORKAS LĪGAVU
SARATOGAS MEITENE PRECĒS ANGĻU HERCOGU
HERCOGS - PREC - HERCOGIENE
Jūs pievienojāties ballītei.
It kā es būtu īsts cilvēks.
- Vai Minija... - Droši guļ augšstāvā.
Viņš šeit ir tik bezrūpīgs.
Neviens no tiem bērniem nekad nebūs bezrūpīgs.
Baidos, ka, uzaugot Britlsī mājā, tas vienkārši nav iespējams.
Viņi tiek...
apslāpēti.
Mums jātiek prom no viņa ģimenes.
Lēdij Marebla, ja ļausiet,
lords Ričards ir anglis, pirmdzimtais un lords.
Jā, bet paskatieties uz viņu. Kāpēc lai viņš neizvēlētos šo?
Zem tā jumta viņš to ne vienmēr jūt, bet Anglijā viņam ir vara.
Neviens anglis nekad neizvēlēsies brīvību pār varu.
Vai esi ko ēdusi?
Tev, protams, taisnība.
Esmu pieļāvusi kļūdas. Daudzas.
Bet es neticētu nevienai mātei, kura apgalvotu, ka nav.
Un es ļoti centos. Tiešām.
Varbūt neesmu tevi iznēsājusi šeit.
Bet no mirkļa, kad tevi ieraudzīju, apsolu, ka nesu tevi šeit.
Diena, kad nonāci pie manis,
bija labākā un smagākā diena manā mūžā.
Tava tēva dēļ mana sirds bija salauzta.
Bet mana sirds nenojauta, kas to sagaida.
Tavas acis un tavi pirkstiņi.
Un tavas ciskas, tās bija tik tuklas.
Un nesaki, ka tavas acis nav manas,
jo es skatījos tajās nakti pēc nakts, kad biji nemierīga.
Un tavi pirksti ir mani, jo es tos atkal un atkal skūpstīju.
Tu atradi vietu manā sirdī
un padarīji to lielāku, gaišāku un nozīmīgāku.
Kad biji tik liela un gribēji kaut kur rāpties,
un tā bija visu laiku...
es mēdzu pagriezt muguru, lai tu neredzētu, ka man bail.
- Bet tev bija? - Tu nopietni?
Esmu māte un sieviete.
Un abas šīs lietas ir biedējošas. Katru mīļu dienu.
Bet negribēju, lai manā sejā redzi, ka baidos par tevi.
Tik ļoti vēlējos, lai esi bezbailīga.
Un, ja tu būtu zinājusi, ja mēs būtu pateikuši,
tu būtu bijusi Nana ar noslēpumu.
Nana ar jautājumiem. Nana, kas jūtas citāda.
Un es gribēju, lai esi tikai Nana.
Varbūt tas nebija pareizi, bet es darīju, kā nu pratu.
Un tētuks saka, ka visi šajā pasaulē
tikai izliekas, ka ir pieauguši.
Un viņam, protams, ir taisnība.
Lai arī daži no mums izliekas nedaudz pārliecinošāk nekā citi.
Un, dārgā, par Teo...
Tie varbūt šķiet kā meli,
tos varbūt pat var saukt par meliem, ja meklēsi vārdnīcā, bet...
tu viņu zaudēsi.
Un es nedomāju, ka tie ir meli, ja domāti, lai pasargātu kādu, ko mīli.
Drīkst pagriezt muguru, ja to dari, lai slēptu savas bailes.
Bet Teo ir godīgs. Viņš nav kā tētuks.
Un varbūt tu spēj pieņemt aizvien jaunus melus,
- un varbūt tas tevi apmierina, bet... - Tas mani neapmierina.
Un, dārgā, gribu, lai jūs ar Džiniju to zināt.
Mani nekas no tā visa neapmierina.
Bet tas ir mans lēmums.
Es gribu ko labāku par mūžu, kas pilns melu.
Un zinu, ka pagriezi muguru, lai es būtu drosmīga. Un nu es tāda esmu.
Pārsvarā. Bet tava mugura joprojām ir pagriezta.
Te viņa beidzot ir, mana meitiņa.
Tad tagad mums ir hercogs un viņa "hercoge".
Tāpēc tagad jums abiem jādejo. Aiziet, esam gana gaidījuši.
Ak, pulkvedi, kāpēc domājat,
ka šie jaunieši grib ballēties ar tādiem večukiem kā mēs?
Viņi ir jauni un iemīlējušies. Jums tas jāatceras.
Tagad gan uzdejosim, šī taču ir Ņujorkas ballīte.
Nana viņam izstāstīs.
Un es pieļauju, ka viņai taisnība.
Teo, lēnāk, lēnāk, lēnāk.
Vai viss kārtībā? Vai kas atgadījies?
Es tevi mīlu, Nana.
Vai tu gribi mani?
Es gribu, lai to pasaki.
Jā. Jā, gribu. Es gribu tevi.
Nāc šurp.
- Kā es pēc tevis ilgojos. - Tas bija briesmīgi, vai ne?
Klau, es gribēju... Dārgā, kā klājas laulībā?
Es esmu laimīga.
Kad esam kopā, kad esam tikai divi vien,
- viņš par mani tā rūpējas. - Man prieks.
- Viņš pret mani izturas kā pret... - Lēdiju?
- Protams. - Vai tiešām?
Protams. Skat, es esmu lēdija Sīdona.
Tu atstāji mani vienu pašu. Atkal.
Zinu, piedod. Es tikai aprunājos...
Tavā mājā ar tavu ģimeni,
ar kuru, kā sāku saprast, nav viegli.
Es sāku just visu šo jezgu, kas sacelta ap to, kas es esmu.
Vai apprecēji mani tikai mana titula dēļ?
Nē, protams, ne. Es mīlu tevi.
Šī ballīte mani pazemo. Pazemo.
Viss šis vulgārais pasākums
sarīkots par godu mums, taču ir sliktas gaumes paraugs.
Domāju, ka esmu pelnījis vairāk cieņas.
- Nesaprotu. - No tevis, manas sievas,
un arī tavas mātes.
Viņa izvēlas iepazīstināt Ņujorku
ar savu jauno znotu, izrādot mani un manu titulu. Tas ir necienīgi.
Nē, tev tiešām taisnība. Un man ļoti žēl.
Un man žēl, ka tā jāsaka, bet tavai mātei būtu jāatvainojas.
Par ballīti. Par farsam līdzīgo pirmo deju.
Par to gājienu, ko tikko pieredzējām. Viņai būtu jāatvainojas.
Bet tu taču nedomā, ka viņai tiešām būtu jāatvainojas?
Neteikšu tev priekšā, kas jādara, Virdžīnij.
Teo.
Pirms ejam atpakaļ, gribu tev ko teikt.
- Es tev gribēju pateikt... - Vai esi laimīga? Nu, ar mani.
Protams.
Tad nesaki neko, kas to varētu sabojāt.
Tiešām?
Apprecēsimies drīz.
Vai tu piekristu?
Māt.
Šī ballīte, viss pasākums, visa pēcpusdiena...
nu, ir bezgaumīguma kalngals.
Tu esi bijusi Anglijā, tāpēc zini, kā jāuzvedas.
Bet Džeimss pelnījis vairāk cieņas.
Tu viņu apkaunoji, un tu apkaunoji mani.
Tāpēc es novērtētu, ja tu atvainotos.
Džinij, mīļā, kas tev uznācis?
Domāju, ka vajag visus aicināt dejot, vai ne?
Misis Sentdžordža, milzīgs paldies par šo brīnišķīgo ballīti.
Jūs tik silti uzņēmāt mani un manu sievu.
Nu protams, ka silti. Šīs ir Džinijas mājas.
Varbūt nejūties labi pēc brauciena ar kuģi.
Šīs ballītes mērķis
un patiesībā visas mūsu dzīves mērķis ir bijusi mūsu laime.
Es drīz būšu hercogiene,
un man būs piekļuve visu līmeņu augstdzimušajiem.
Bet es domāju, ka viņi mani nespēs pārsteigt,
jo mūsu māte...
mana māte ir karaliene.
Plecus atpakaļ. Galvu uz augšu.
Tev, protams, taisnība, Džinij.
Visa šī ballīte ir nenozīmīga un bezgaumīga.
Patiesībā vienīgā lieta šajā telpā, ar ko lepojos, esat jūs, meitenes.
Jūs abas.
Bet es atstāšu atvainošanos un kaunu
tajos gados, kad man nebija viens pīpis par to, ko cilvēki padomās.
Un varbūt tajā vienā naktī Saratogā, kad rāpos pāri mūrim
un netīšām mēram parādīju ne tos labākos pantalonus.
Tā, Lavinij, domāju, ka šī ballīte nav mūsu cienīga.
- Bet tā ir tava ballīte. - Mēs vienkārši iesim prom.
- Labi. - Vienkārši...
Vai domā, ka viss būs kārtībā, Lavinij?
Nav ne jausmas. Ne mazākās.
Domāju, ka Treisijs ne vienmēr ir labs vīrs.
Viņi tādi ir reti. Ko varam darīt?
Tikai censties būt pieaugušas.
Es nevaru pārvākties uz Ņujorku.
Kāpēc ne? Lūdzu, Dikij. Mēs varētu te palikt.
Es nevaru atrasties tajā mājā. Nevaru dzīvot.
Un nepieļaušu, ka tava ģimene apslāpē Miniju.
Esi izlēmis, ka tev nav izvēles, un tas ir tavā ziņā.
Bet man ir izvēle.
Man tikai jāizlemj, kuru izdarīt.
Māt, es došos atpakaļ uz Angliju kopā ar meitenēm. Lai būtu ar Džiniju.
Ja izdosies, atradīšu sev vīru. Un Meibla var braukt ar mani.
O, Lizij, malacis.
Es tev ticu. Tiešām.
- Paldies. - Nav par ko.
Tātad, hercogiene Nana, kad mēs atgriezīsimies Anglijā?
O, Lizij, paldies dievam!
Māt, pirmīt...
Tev viss labi, Meibla, vai ne? Vai ne?
- Gribu, lai manām meitenēm viss ir labi. - Jā, viss ir labi.
Bet, māt, paklau. Augšstāvā...
Meibla, sakārto savu lakatu, un ar to arī beigsim.
Kā gan atradīsim tev vīru, ja staigāsi ar nošļukušu lakatu?
Cik saprotu, Nana viņam neizstāstīja?
Mūsu ģimenē joprojām ir hercogs?
Es vairs nespēju, Treisij. Viss.
Vai tiešām domā: kāds ņems tevi nopietni, ja būsi viena?
Vai pat atvērs tev durvis?
Tevi pat nepieņemtu atpakaļ Saratogā, Patij.
Un, nu, tu jau zini, kā tu mēdz apstulbt.
Tu neizdzīvotu.
Viņa, protams, prasīja par viņu. Savu īsto māti.
Tu taču nepateici patiesību?
Nē, protams, ka ne. Ko tu iedomājies, kas es tāds esmu?
Tulkojusi Aija Oliņa