Gi akis pražiūrėsi.
Bet jie tiek vėluoja.
Po kelių valandų šie namai bus pilni Niujorko elito.
Na, aš sakyčiau, kad Niujorko elitas jau čia.
Suglamžysi suknelę.
Na, dėkoju, pone pulkininke.
Bet man nė motais kiti svečiai.
Šiaip ponia Paramor atsakė, kad mielai atvyks.
Bet visi man jie nė motais.
Na, Pate, abi dukros sulaukė pasisekimo.
Ką jau, net laikraščiai žino apie hercogo atvykimą.
HERCOGAS NIUJORKE METŲ MEILĖS ISTORIJA
Gerai, kad palaikai man kompaniją, kol Teo išvykęs. Ar nenuobodžiauji?
Visai ne.
Aš nuobodžiauju. O su tavimi paprastai nebūna nuobodu.
Tikėjausi, kad prablaškysi mane,
bet kaip nebūdinga, kad neturi paskalų.
Aš tik pavargęs. Reikalai užsitęsia iki išnaktų, žinot, kaip būna.
Deja, pastaruoju metu nežinau.
Bet čia ne tai. Ar įsimylėjai?
Atsiprašau?
Tavo mama taip nusvarino pečius po to, kai sutiko tavo tėvą.
Bus kokia trauma nuo šokių, kiek ją pažinojau.
Gajau, pasakysiu kaip galima gražiau, kodėl sėdi čia nusvarinęs pečius?
Ko tu lauki?
Teo - hercogas. Vargšelis.
Jam tenka našta sulaukti tinkamos merginos.
Nežinau, ar pastebėjai, bet tu nesi toks svarbus.
Na, dėkoju.
Jei ji tinka tau,
nebūk kaip tėvas ir nelauk mandagiai, kol laimė nukris iš dangaus.
Tavo motina vijosi laimę.
Kai ji sutiko tavo tėvą prie to ežero,
nesėdėjo rankų sudėjusi laukdama jo.
Ji išreiškė savo meilę laiške,
parašė tiesiog ten prie to kranto ir padavė jam.
Tavo močiutė pasibaisėjo.
Bet tavo tėvas mylėjo ją visą gyvenimą.
Visi mylėjome ją.
Gyvenimas be meilės - nevisavertis.
Paklausyk žilos išminties ir patikėk manimi, Gajau,
tu dar jaunas, bet antro gyvenimo neturėsi.
Paduok man bulvių.
- Ačiū. - Prašom.
MANO BRANGIAJAI NANEI
NEBEGALIU SLĖPTI
SAVO JAUSMŲ TAU
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
Nagi, kiek galima vėluoti?
- Mieloji. Sveika sugrįžusi. - Labas, tėti.
Nane. Eikšekit, mergaitės mano.
Ar ji keistai mosikuoja rankomis?
Eikit.
Mano mergytės.
Abi mano mergytės namie.
- Pulkininke. - Taip.
Ponia Sent Džordž. Be galo malonu susipažinti.
Na, tai mums malonu.
Turiu apkabinti jus!
Kaip gera susipažinti.
O Džinė turi savo lordą.
Tik pažvelk, Madison alėja!
Paimsime jūsų lagaminus.
Nenorėjome apsunkinti jūsų. Apsistosime „Grand Hotel“.
Viešbutyje. Kaip smagu.
- Kai kas nori pasisveikinti. - Visi čia.
- Norite palaikyti? - Taip, prašyčiau.
Panele Testvali, abi mano dukros laimingos ir aprūpintos.
Viskas jūsų dėka.
Taip.
Žinoma, stengiamės iš paskutiniųjų. Bet žinau, kad jūsų aplinka visai kitokia.
Baldus išsirinkome patys,
ir, deja, paveikslai visai ne seni.
- Ar ten balandis narvelyje? - Taip.
Keliame puotą su vaišėmis, žmonėmis...
Žinome, kas yra puota. Kodėl ją keliame?
Jūsų grįžimo proga.
Neįsivaizduojate, kiek daug žmonių atsakė, kad bus.
Astoriai, Klifordai. Galbūt net Paramoriai.
Bet kam balandis narvelyje?
Pas ponią Kuper-Lokhart buvo garnys. Paukščiai prideda elegancijos.
O mano spalvų paletėje balandžiai.
Puiku. Kas nori vyriškai išgerti
ir išsisukti nuo šio čiulbesio? Ponai.
Merginos, greičiau. Reikia apsiprausti.
Labai atsiprašau. Nežinojau, kad bus puota...
Ne, mane suintrigavo. Ar balandžius kada nors paleis?
Ar svarbioji ponia atsineš savo garnį?
Manau, kad įmanoma bet kas.
Brangioji, prašau. Svečiai atvyks bet kurią akimirką,
- noriu pasipuikuot tavimi. - Kodėl?
Na, nes aš tavo motina.
Ką gi, jau aišku, kodėl čia ėmė trūkti padorumo.
Lize!
- Lize. - Lize!
- Pasiilgau jūsų. Labas. - Labas.
- Kaip džiugu tave matyti! - Ką darei?
- Ar, greičiau, su kuo tai darei? - Taip!
Kas tas laimingasis, pavogęs tave iš mūsų?
Man visai nerūpi vyrai ir santuoka.
Lize? Kur dingo Lizė?
Na, tuoj prasidės puota.
Tad aprenkime jus.
Gera matyti tave namie.
Ponai, eime?
Labai atsiprašau. Regis, daviau jums išsiųsti telegramą.
- Taip, pone. - Bet turiu ją atgauti.
Turiu ją atgauti.
Užtruko, kol perrašė ją, pone. Ir, deja, brangiai atsieis, tokia ilga buvo.
Aišku.
Aišku. Taip, ji buvo ilga.
Labai jums ačiū.
Labai atsiprašau...
NIUJORKAS - APMOKĖTA
GAJUS
PANELEI ANABELEI SENT DŽORDŽ NIUJORKO MIESTAS
Du mano mėgstamiausi šokėjai. Nagi, eikite pasilinksminti.
Hercoge!
Reikia, sakyt „hercogas“ ar „chercogas“?
Žodžiu, jau turite išgerti? Dovanokit, kad ne arbata.
Nanė prisijungs prie mūsų?
Ji tikrai įsivels kur nors į bėdą.
Tai kaipgi įtikinot mūsų mažąją nenuoramą sutikti tuoktis?
Vos ji išmoko vaikščiot, niekas jos nesugaudavo.
Na, manau, aš tik noriu eiti kartu su ja.
Puikūs žodžiai, Nanei pasisekė.
Ponia Paramor, sveiki. Žinau, kokia jūs užimta.
Nė už ką nebūčiau šito praleidusi.
Matau, pasirinkote balandžius.
Pas Astorius tebuvo kanarėlių. Nekaip atrodė.
Kanarėlės ar Astoriai?
Visi.
Sveikinu, ponia Sent Džordž. Kiek daug jūs pasiekėte.
Nane?
Na, aš tiesiog palauksiu čia, gerai?
Nane, sakei, kad ne šiandien.
Dabar, kai esu namie, negaliu tiesiog apsimesti.
Mergaitės.
Na, džiaugiuosi dėl jų.
Mano akimis, su balandžiais persistengta. Bet Patricijai saikas nebūdingas.
O kam Niujorke jis būdingas?
Bet jei aš būčiau...
- Lize, jei tu nebūtum... - Nuvylusi šeimos?
Apvylus mūsų?
Nusprendusi dėl neaiškios priežasties - sveikatos, per didelės laimės -
pasitraukti, galbūt šią puotą būtume kėlę mes.
Aš tik sakau, tame pokylyje ant laiptų nustelbei visas kitas debiutantes.
Visi taip sakė. Jei tik sutiktumei grįžti į Angliją ir pabandyti...
- Ką? - O taip, ji atsisako.
Sutiko karalienę, tai dabar ir save tokia laiko.
- Gal, jei mano dukros būtų... - Sukalbamesnės?
- Klusnesnės? - Patrauklesnės!
Privertėt taip pasakyt. Ir pasakiau, patrauklesnės.
- Turiu susirasti Džinę. - Palauk, Lize.
Tik sakau, jei būtumėt daugiau stengusios,
švęstume mes.
Taip. Tik be balandžių.
To tai tikrai per daug.
Mandagūs žmonės iš tiesų gėrimo negeria, žinojai?
Manau, kad normalu gerti gėrimus, motina.
Meibele, jaunystėje maniau, kad daug žinau.
Deja, augdamas supranti, kad nieko neišmanai.
Kai kitos grįš į Angliją, tu liksi čia su manimi.
Ką? Ne, aš negaliu.
Deja, jei Lizė lieka, tu - irgi.
Ką žmonės sakys, kad mano dukros skirtinguose žemynuose?
Tavo sesuo mums visiems viską sugadino.
Motina, prašau, ji tik...
Nane, kas yra?
Visi apačioje.
Aš jums niekas. Jūs niekada nebuvote mano motina.
Viskas, ką man sakėte vis gyvenimą, buvo grynas...
Džine, prašau eiti į apačią.
Labai atsiprašau. Aš dėl visko kalta.
Nekalbame apie kaltę, brangioji. Leiskis į apačią ir pasimėgauk dėmesiu.
Pečius atgal. Galvą aukštyn.
Atsiprašau!
Atsiprašau.
Regis, mudu nepažįstami.
- Elizabetė. Lizė. - Malonu.
Štai kur tu. Labai atsiprašau.
- Gerai leidi laiką? - Taip.
Ką tik susipažinau su Elizabete.
Bet tu pažįsti Lizę. Ji buvo tavo namuose Ranimide.
Tą savaitgalį ten buvo daug žmonių.
Žinoma.
Visi ten blaškėmės.
Na, prisiminimai susipainiojo.
Atsiprašau, aš tik...
Atsiprašau.
Jei niekad nebūčiau gimusi ar egzistavusi...
Prašau, nekalbėk taip.
Būtų buvę lengviau. Jums su tėveliu būtų buvę geriau.
Visa šeima turbūt šnabždėdavosi, kumšnodavosi
ir turėdavo staiga nutilti man įžengus į kambarį.
Taip niekada nebūdavo.
Kodėl melavote? Kasdien nubusdavote ir visą dieną man meluodavote.
Tada prabusdavote kitą dieną ir vėl man meluodavote.
- Brangioji, mes padarėme klaidų. - Jūs padarėte klaidų.
Aš ne jūsų. Mano akys - ne jūsų.
Rankos - ne jūsų. Kojos - ne jūsų.
Nenuostabu, kad vaikystėje buvau tokia artima su tėčiu.
Jausdavausi tokia kalta, kad taip džiaugdavausi jam grįžus.
Dėl to, kad jis buvo mano tėvelis, o jūs - niekas. Jūs esate niekas.
- Palauk... - Maniau, kai grįšiu, bus geriau.
Kad, jei tik pasikalbėsim...
Bet jūs tik demonstruojat mane visam Niujorkui ir verčiat meluoti,
o aš negaliu į jus žiūrėti.
Tiesiog nusiraminkime. Brangioji, prašau prisėsti.
Tavo tėvas rūpinasi Teo. Mes galime tiesiog pasikalbėti.
Verčiat mane meluot Teo.
Kaip jis ves mane nežinodamas, kas aš?
Net aš nežinau, kas esu. Visas mano gyvenimas melas.
Turiu pasakyt jam tiesą.
Nane?
Nane.
Nane!
Ponia Sent Džordž, galima...
- Štai kur tu. Norėjau... - Ne dabar, Lavinija.
Teo.
Štai gražiausia nuotakos motina,
- kokią esu matęs. - Ne, baik. Kur Nanė?
- Metas... - Turiu eiti.
Ponios ir ponai, žinome, kaip jums skaudėjo širdį
praleisti metų vestuves.
Tad štai paguodos prizas.
Šiltai, kaip moka niujorkiečiai, pasitikite porą -
lordą ir ledi Sidenus.
Nagi, pirmasis šokis nesiskaito, jei jis nevyko Niujorke.
Nagi. Parodykime vaikams, kaip reikia, Pate.
Treisi, reikia pasikalbėti.
Patrauk nuo manęs rankas!
Dėl Dievo, Pate.
Jei nenori šokt, galėjai taip ir...
Nanė žino.
Jiems turbūt atrodė, kad bus gražu mus...
Pademonstruoti? Duoti suvaidinti pirmąjį šokį?
Na, turbūt pats tas, nes Amerikoje viskas tėra kopija.
Ar hercogas žino?
Ji ketina jam pasakyti.
Na, tuomet ji kvaila. Neteks jo.
Hercogas niekada negalėtų vesti tokios merginos.
- O kaip ji? Kaip aš? - Gerai jau.
Aš tai sutvarkysiu.
Čia ne tokia situacija, kai prajuokinsi ją ir išsisuksi, Treisi.
Nepapokštausi apie savo pasaulėlį su ja
ir kokia aš visada juokinga kvailutė.
Dėl visko kaltas tu.
Ar bent nutuoki, kiek mes paaukojome dėl to, kad tu įsitikinęs,
jog gali daryti ką tik panorėjęs?
Drįstu teigti, kad, žiūrėdamas į puotą
su orchidėjomis, vaišėmis, baldais,
nemanau, jog kas nors ką nors paaukojo.
Man nusispjaut tie baldai. Nusispjaut!
Pavertei mus melagėmis!
Aš iš paskutiniųjų kovojau ir kovosiu, kad išlaikyčiau šeimą kartu.
Ir viskas bus gerai dėl to, kad aš taip sutvarkysiu.
Dievinu Niujorką!
O Niujorkas dievina tave.
Čia galiu kvėpuoti.
Jaučiuosi laisvas.
Visai kaip vaikystėj,
kai galėjau bet kur lakstyt
kiaurą dieną,
kai neturėjau dėvėti tokių ankštų kelnių.
Man patinka, kai tavo kelnės laisvesnės.
Dieve, ar pameni tas naktis iki vestuvių?
Tas popietes.
Tuos rytus.
Gal mudu...
Sent Džordžų namuose?
Na, Končita, čia Amerika.
Laisvės šalis.
Eime.
- Džine. - Štai ir tu.
- Norėjome pasveikinti. - Sveikiname.
Ištekėjai už tikro anglo džentelmeno. Ir dar lordo.
- Ir girdėjom... - Slapta susituokėt!
- Kaip romantiška. - Kaip nuostabu.
Tai kaip Anglija? Gyveni rūmuose?
Ar viskas išties labai sena?
Taip, bet sena ir gražu, o ne sena ir dulkina.
Lordai ir ledi turi išskirtinai gerą skonį.
Visada žinojau, kad Džinė daug pasieks.
- Jei nesakiau, tai galvojau. - Sakei.
- Aš taip pat. - O ši suknelė, Džine, labai elegantiška.
Labai elegantiška.
Taip, regis, jau tai pasakiau.
Lize, ką sau galvoji?
Jei turėsiu likt čia su motina, aš mirsiu.
Nemirsi.
Iš kur žinai? Gal mirsiu.
- Seniau čia viskas buvo taip artima ir... - Saugu.
- Taip. O dabar viskas... - Pasikeitė.
Čia vis dar dėl to, kad Sidenas pasirinko ją?
Meibele, tu daug panašesnė į motiną, nei kada suprasi,
nes nieko apie nieką nežinai.
PARADINIS ĮĖJIMAS
- Tai papasakokite daugiau apie savo... - Didelę pilį.
- Iš tiesų tai ne pilis. - O kaip vadinasi?
Tintadželio... pilis.
Lažinuosi, Sent Džordžai negali patikėti savo sėkme.
Na, tik apsidairykite. Tokia netašyta aplinka, tiesa? Ką tik pralobę.
Galima sakyti, visa Amerika ką tik pralobusi.
Atsiprašysiu, turiu susirasti sužadėtinę.
KONFIDENCIALU
SIUNTĖJAS - PONAS GAJUS TVORTAS
Jei nori apmokėti kokius mokesčius, labai prašom.
- Mokėk į valias. - Džinė sakė, kad yra laiškų.
Keista, kai sensti, praeitis, kurią maneisi palaidojęs,
vėl išlenda ir ne visada sukelia gerus jausmus.
O kokius dabar sukelia?
Nori kalbėti apie mano jausmus? Na, tu panaši į motiną.
Nori žinoti tiesą?
Jaučiuosi senas.
Tai verčia mane jaustis seną, Nane.
Atrodo neįmanoma, kai esi jaunas.
Bet tai, ką jauti lakstydama
ir juokdamasi su tomis savo draugėmis...
Na, vieną dieną...
imsi daryti bet ką, kad vėl taip jaustumeisi.
Paklausk mano amžiaus žmonių - mes visi tik apsimetame suaugėliais.
Žinai, kai siūlės ima braškėti,
plaukai retėja,
o staiga daili, jauna mergina nusišypso ir nusijuokia dėl tavo juokelio...
Na, žinai, nekaltinsi vyro, kad jis turi akis.
Po galais, ji nori būti pastebėta.
Tuo metu, taip,
tavo motina - vis tiek gražiausia moteris apylinkėje,
bet ji pavargsta, suirzta. Tad kartais...
Kur ji? Mano tikroji motina.
Širdele...
jos šeima atsiuntė žinią, kad ji mirė netrukus po tavo gimimo.
O kas ji buvo?
Mes...
Na, ji buvo...
Viskas buvo seniai.
O kaip ji atrodė?
Ji turbūt buvo labai graži.
Tiek galiu tau pasakyti.
Na, tik pažvelk į save.
O koks buvo jos vardas?
Aš neįsidėmėjau jos, Nane.
Nane.
Toli nuo Niujorko ir motinos jaučiausi savimi.
Įsivaizduoju.
Aš, aišku, tavęs beveik nepasiilgau.
Tai...
ar Anglijoje yra tokių kaip mes?
Kaip tu?
Na, turėtum pamatyti juos.
Ten niekas nepanašus į mane.
Ačiū.
GAUTA
Mano brangioji Nane,
nebegaliu slėpti savo jausmų tau.
Aš silpnas ir sutrikęs.
Kitaip nei mano meilė tau, Nane.
Tai ką ji sakė?
Pakalbėjau su abiem. Ji nekalbėjo, o jis nesiklausė.
Jis sakė, kad dailios merginos žvilgčioja ir tikisi, kad jis jas pastebės.
Kad jo negalima kaltinti.
Kaip motina gali tai tverti?
Manau, ji tiesiog nežiūri į tai.
Turbūt santuoka tokia pasidaro.
Tėvelis niekad nepasikeis.
Bet, Nane, motina - mūsų motina -
myli tave visa širdimi.
Nusivalyk veidą, brangioji.
LAIKRAŠČIAI
ANGLŲ HERCOGAS IMA Į NUOTAKAS NIUJORKIETĘ
MERGINA IŠ SARATOGOS IŠTEKA UŽ ANGLŲ HERCOGO
HERCOGAS - VEDA - HERCOGIENĖ
Prisijunkite prie linksmybių.
Tarsi būčiau lygiavertė.
- Ar Minė... - Saugiai miega viršuje.
Jis čia toks nerūpestingas.
Niekas iš tų vaikų negalės būti nerūpestingi.
Bijau, kad jei augi Britelsių namuose, tai tiesiog neįmanoma.
Jų vidinė ugnis...
užgesinama.
Turime pasitraukti nuo tos šeimos.
Ledi Marabl, leiskite pasakyti,
lordas Ričardas yra anglas, pirmagimis ir lordas.
Taip, bet pažiūrėkite į jį. Kodėl jis nepasirinktų šito?
Gal tuose namuose ne visada taip jaučiasi, bet Anglijoje jis turi galios.
Joks anglas nesirinks laisvės vietoj galios.
Ar valgei ko nors?
Tu, žinoma, teisi.
Aš padariau klaidų. Daugybę.
Nemanau, kad yra motinų, kurios nebūtų suklydusios.
Aš stengiausi iš paskutiniųjų. Tikrai.
Gal neišnešiojau tavęs čia.
Bet vos išvydau tave, prisiekiu, nešiojau tave čia.
Kai atėjai pas mane,
tai buvo geriausia ir sunkiausia diena mano gyvenime.
Man dužo širdis dėl tavo tėvo.
Bet ta sena mano širdis nė nenutuokė, kas bus.
Tavo akytės ir tavo pirštukai.
Ir tavo šlaunytės, telpančios rankoje.
Nesakyk, kad tavo akys - ne mano,
nes aš nenuleidau nuo jų žvilgsnio naktis iš nakties, kai nenurimdavai.
Ir tavo pirštai - mano, nes aš vis juos bučiavau.
Tu įsikūrei mano širdyje,
padidinai, nušviesinai ir padarei ją daug brangesnę.
Kai buvai tokio ūgio ir norėjai karstytis,
ką ir nuolat darei,
aš atsukdavau nugarą, kad nematytum, jog man baisu.
- Bet jums buvo baisu? - Gal juokauji?
Aš motina ir moteris.
Būti ir tuo, ir tuo yra beprotiškai baisu kiekvieną dieną.
Bet nenorėjau, kad iš mano veido žinotum, kaip dėl tavęs bijojau.
Labai norėjau, kad būtumei bebaimė.
Jei būtum žinojusi, jei būtume tau pasakę,
būtum buvusi Nanė su paslaptimi,
su klausimais. Nanė, kuri jautėsi kitokia.
O aš norėjau, kad būtum tiesiog Nanė.
Gal tai buvo neteisinga, bet aš sukausi iš padėties kaip įmanydama.
Tėvelis sako, visi pasaulio žmonės
tik apsimeta suaugėliais.
Jis, žinoma, teisus.
Tik kai kurie įdeda daugiau pastangų už kitus.
Ir, brangioji, dėl Teo...
Gal atrodo, kad tai melas,
gal ir žodyne tai apibrėžta kaip melas...
bet tu jį prarasi.
O aš nemanau, kad tai melas, jei bandai apsaugoti mylimą žmogų.
Nieko tokio atsukti nugarą, kad paslėptumei savo baimę.
Bet Teo nuoširdus. Jis ne kaip tėtis.
Gal jums tinka, kad melai kaupiasi,
- gal jūsų tai neliūdina... - Liūdina.
Brangioji, noriu, kad jūs su Džine žinotumėte tai.
Mane viskas liūdina.
Bet aš renkuosi pati.
Aš noriu geresnio gyvenimo, be melo.
Žinau, jog turėjote nusisukti, kad būčiau drąsi, bet dabar tokia ir esu.
Dažniausiai. O jūs vis dar nusisukusi.
Štai pagaliau mano mergaitė.
Tad dabar turime hercogą ir jo „hercogutę“.
Reikia, kad judu pašoktumėte. Nagi, mes pakankamai prisilaukėm.
Na jau, pulkininke, kodėl sumąstėte,
kad jaunimas nori leisti laiką su mumis, seniais?
Jie jauni ir įsimylėję. Gal pamenate tą jausmą.
Nagi, svečiai, čia juk turėtų būti niujorkiška puota.
Nanė pasakys jam.
Manau, kad ji elgiasi visiškai teisingai.
Teo, lėčiau.
Tau viskas gerai? Kas nors nutiko?
Aš myliu tave, Nane.
Ar tu nori manęs?
Noriu, kad pasakytum tai.
Taip, aš noriu tavęs.
Ateik.
- Pasiilgau tavęs. - Argi ne siaubinga?
Klausyk, norėjau... Brangioji, kaip santuokinis gyvenimas?
Aš laiminga.
Kai mes kartu vieni,
- jis tik ir rūpinasi manimi. - Džiaugiuosi.
- Jis elgiasi su manimi kaip... - Kaip su dama?
- Žinoma. - Tikrai?
Žinoma. Klausyk, aš ledi Siden.
Palikai mane vieną. Vėl.
Žinau, atsiprašau. Tiesiog bendravau...
Savo namuose su savo šeima,
su kuriais, kaip dabar supratau, nėra lengva bendrauti.
Imu jausti tą perdėtą dėmesį dėl to, kas aš toks.
Ar ištekėjai už manęs tik dėl mano titulo?
Žinoma, kad ne. Aš myliu tave.
Ši puota mane žemina.
Ši pompastiška šventė,
surengta mūsų garbei, bet be jokio skonio.
Maniau, nusipelnau daugiau pagarbos.
- Nesuprantu. - Iš tavęs, savo žmonos,
ir iš tavo motinos.
Šitaip ji nusprendė pristatyti savo naują žentą
Niujorkui - puikuotis manimi ir mano titulu. Koks pažeminimas.
Ne, tu visiškai teisus. Ir aš labai atsiprašau.
Man visai nemalonu sakyti, kad tavo motina turėtų atsiprašyti.
Dėl puotos. Dėl absurdiško pirmojo šokio.
O dar ta ką tik matyta demonstracija. Ji turi atsiprašyti.
Tu juk iš tiesų neturi galvoje, kad ji turi atsiprašyti?
Nesakysiu tau, ką turi daryti, Virdžinija.
Teo.
Noriu tau kai ką pasakyti, kol dar negrįžome vidun.
- Norėjau pasakyti... - Ar tu laiminga? Turiu omeny, su manimi.
Žinoma.
Tuomet nesakyk nieko, kas galėtų tai sugadinti.
Tikrai?
Susituokime greitai.
Ar taip gerai?
Motina.
Ši puota, visa ta šventė, visa popietė...
Tai perdėta prasto skonio demonstracija.
Jūs buvote Anglijoje, tad žinote, kaip reikia elgtis.
Džeimsas nusipelnė daugiau pagarbos.
Padarėte gėdos jam ir man.
Tad būčiau dėkinga, jei atsiprašytumėte.
Džine, meile, kas tau darosi?
Manau, reikia kviesti visus toliau šokti.
Ponia Sent Džordž, negaliu nė atsidėkoti už šią žavią puotą.
Jūsų dėka mudu su žmona jaučiamės labai laukti.
Na, be abejo, prašom. Čia Džinės namai.
Turbūt nusilpai plaukdama per vandenyną.
Ši puota ir mūsų gyvenimai - skirti mūsų laimei užtikrinti.
Greitai būsiu hercogienė
ir turėsiu ryšių su visokios padėties kilmingaisiais.
Bet tvirtai žinau, kad jie man nepaliks tokio įspūdžio,
kokį turėtų, nes mūsų motina...
mano motina, yra karalienė.
Pečius atgal. Galvą aukštyn.
Žinoma, Džine, tu teisi.
Viskas šioje puotoje yra nereikšminga ir neskoninga.
Iš tiesų šioje patalpoje didžiuojuosi tik jumis, mergaitės.
Abiem.
Bet suturėsiu atsiprašymus ir gėdą
už tuos metus, kai rūpinausi žmonių nuomone apie mane.
Ir gal už tą vakarą Saratogoje, kai lipau siena
ir netyčia parodžiau vienus savo geriausių apatinių merui.
Na, Lavinija, manau, ši puota mums per prasta.
- Bet čia tavo puota. - Mes tiesiog išeisime iš čia.
- Gerai. - Tiesiog...
Kaip manai, viskas bus gerai, Lavinija?
Neįsivaizduoju. Visai.
Manau, Treisis ne visada geras vyras.
Jie labai retai būna geri vyrai. Ką mes galim padaryti?
Tik stengtis būti suaugusiais žmonėmis.
Negaliu tiesiog persikraustyti į Niujorką.
Kodėl ne? Prašau, Diki. Galėtume tiesiog būti čia.
Negaliu būti tuose namuose. Negaliu ten gyventi.
Neleisiu, kad Minės vidinę ugnį užgesintų tavo šeima.
Nusprendei, kad neturi pasirinkimo.
Bet aš turiu pasirinkimą.
Man tereikia apsispręsti.
Motina, aš grįšiu į Angliją su merginomis. Kad būčiau su Džine.
Kad susirasčiau vyrą, jei pavyks. Ir Meibelė gali vykti kartu.
Lize, va kaip reikia.
Aš tikiu tavimi. Tikrai.
- Ačiū. - Nėra už ką.
Taigi, hercogiene Nane, kada grįžtame į Angliją?
Lize, ačiū Dievui.
Motina, prieš tai...
Tau viskas gerai, Meibele?
- Noriu, mergaitės, kad jums būtų gerai. - Tikrai taip.
Bet, motina, klausykite. Viršuje...
Na, Meibele, normaliai apsisiausk skara ir viskas.
Kaipgi rasime tau vyrą, jei apsisiauti tik pusiau?
Kaip supratau, Nanė jam nepasakė?
Vis dar susigiminiuosime su hercogu?
Aš nebegaliu, Treisi. Viskas baigta.
Tikrai manai, kad viena būsi kam nors įdomi?
Ar kad kas nors bent suteiks tau šansą?
Niekas tavęs nė nepriimtų atgal į Saratogą, Pate.
Ir žinai, kokia nenuovoki būni.
Neišgyventum.
Ji, aišku, klausė apie savo tikrąją motiną.
Nepasakei tiesos?
Žinoma, kad ne. Kuo mane laikai?
Išvertė Kristina Čeidaitė