Du vet att man inte kan skynda på tiden.
Men de är så sena.
Om några timmar är huset fullt av New Yorks finfolk.
Den finaste i New York finns redan här, anser jag.
Du skrynklar till klänningen.
Men tack, herr överste.
Jag struntar egentligen i om nån mer kommer.
Mrs Paramore svarade att hon ser fram emot det.
Men jag struntar i dem allihop.
Nåja, Patti, båda döttrarna är segerrika.
Även tidningarna har hört talas om hertigens ankomst.
EN HERTIG I NEW YORK ÅRETS KÄRLEKSHISTORIA
Vad du är snäll som håller mig sällskap i Theos frånvaro. Är du uttråkad?
Inte alls.
Men det är jag. Och du brukar aldrig tråka ut mig.
Jag hoppades på underhållande samtal,
men du har ont om skandalösa historier.
Bara trött. Sena kvällar, du vet hur det är.
Inte på sistone, tyvärr.
Men det är inte det. Är du förälskad?
Ursäkta?
Din mor höll axlarna så där när hon hade träffat din far.
Säkert en dansskada, om jag känner henne rätt.
Guy, jag frågar vänligt, vad gör du här med axlarna så där?
Vad väntar du på?
Theo är hertig, den stackarn.
Han måste bära bördan att vänta på en lämplig flicka.
Men du är inte så viktig, ifall du inte hade märkt det.
Tack för det.
Om hon är rätt för dig,
var inte som din far och vänta artigt på att livet ska hända.
Din mor fångade livet i flykten.
När hon mötte din far där vid sjön,
satt hon inte passiv och väntade på honom.
Hon förklarade sin kärlek i ett brev
där och då på sjöstranden, och gav det till honom.
Din mormor var chockad.
Men din far, tja, han älskade henne hela hennes liv.
Det gjorde vi alla.
Ett liv utan kärlek är bara ett halvt liv.
Och som en som levt länge kan jag säga dig
att du måste ta vara på livet medan du kan.
Skicka potatisen nu.
- Tack. - Varsågod.
TILL MIN KÄRASTE NAN
MINA KÄNSLOR FÖR DIG
KAN INTE LÄNGRE HÅLLAS HEMLIGA
BASERAD PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Jaså, är det dags att komma nu, tycker ni?
- Åh, raring. Välkommen hem. - Hej, pappa.
Nan. Kom hit, flickor.
Gör hon så där med armarna?
Gå, gå.
Mina små flickor.
Mina två små flickor är hemma.
- Överste. - Ja.
Mrs St. George. Så trevligt att göra er bekantskap.
Nöjet är helt på vår sida.
Jag måste krama dig!
Så roligt att träffa dig.
Och Jinny har fångat en herreman.
Glo bara, Madison Avenue!
Vi tar in era väskor.
Nej, vi vill inte orsaka besvär. Vi bor på Grand.
Grand. Så lyxigt.
- Nån vill hälsa. - Alla är här.
- Vill du hålla henne? - Ja, gärna.
Ms Testvalley, båda mina döttrar är stadgade och lyckliga,
helt tack vare er.
Ja.
Nåja, vi gör vårt bästa. Men du är förstås van vid finare.
Vi valde möblerna själva,
och målningarna är tyvärr inte det minsta gamla.
- Är det en duva i bur? - Ja.
Vi ska ha fest med mat och folk...
Vi vet vad en fest är. Varför ska vi ha en?
För att välkomna er hem.
Det kommer så många, så det kan ni inte ana.
Astors, Cliffords. Kanske till och med Paramores.
Men varför en duva i bur?
Mrs Cooper-Lockhart hade en häger. Det är chict med fåglar.
Och min färgpalett går i duvton.
Utmärkt. Vem är redo för en drink för karlar,
långt bort från allt kvitter? Mina herrar.
Flickor, fort. Ni måste tvätta er.
Jag är ledsen. Jag visste inget om nån fest...
Nej, jag är nyfiken. Släpps duvorna ut under festen?
Kommer mrs Nånting att ta med sin häger?
Allt är nog möjligt, tror jag.
Raring, snälla du. Gästerna kommer när som helst,
- och jag vill visa upp dig. - Varför?
För att jag är din mor, förstås.
Titta vem som faller ur ramen.
Lizzy!
- Lizzy. - Lizzy!
- Jag har saknat dig. Hej. - Hej.
- Så roligt att se dig! - Var har du haft för dig?
- Eller ska jag säga vem? - Ja!
Vem är den lycklige som håller dig här, borta från oss?
Jag struntar i pojkar och äktenskap.
Lizzy? Vem har stulit Lizzy?
Festen börjar snart.
Så på med festkläderna, allihop.
Roligt att se er hemma.
Mina herrar, ska vi?
Förlåt mig. Jag gav dig visst ett telegram att skicka.
- Ja, sir. - Jag måste ha tillbaka det.
Jag måste ha tillbaka det. Jag måste ha...
Det tog tid för dem att transkribera, sir. Och dyrt, långt som det var.
Ja.
Ja. Det var långt.
Tack så mycket.
Förlåt att jag...
NEW YORK - BETALAT
MS ANNABEL ST GEORGE NEW YORK CITY
Mina två favoritdansare. Gå och roa er nu.
Hertigen!
Uttalas det hertig eller herrtig?
I alla fall, du har din drink. Beklagar att det inte är te.
Kommer Nan också?
Hon är säkert nånstans och ställer till det för sig.
Nå, hur fick du vår lilla fria ande att säga ja?
Så fort hon kunde gå, kunde ingen hinna ifatt henne.
Tja, jag hoppas kunna gå jämsides med henne.
Bra. Bra sagt. Nan är lyckligt lottad.
Mrs Paramore, välkommen. Jag vet hur eftertraktad du är.
Inte ville vi missa det här.
Du valde duvor, ser jag.
Astors hade bara kanariefåglar, och de såg hängiga ut.
Kanariefåglarna eller Astors?
Båda.
Gratulerar, mrs St. George. Du har verkligen kommit upp dig.
Nan?
Jag tänker vänta här.
Nan, du lovade ju.
Nu när jag är här, kan jag inte bara låtsas.
Flickor.
Nå, jag är glad för deras skull.
Duvorna var nog att gå för långt. Men Patricia är inte rädd för överdrifter.
Vem är väl det i New York?
Fast om det hade varit jag...
- Lizzy, om du inte... - Gjort familjen besviken?
Svikit oss alla?
Beslutat, av nån anledning, hälsoproblem eller upphetsning,
att försvinna, kanske det vore vi som höll en sån här fest.
Jag menar bara att allas ögon var på dig där i trappan.
Det sa alla. Om du bara ville återvända till England och försöka...
- Va? - Just det, hon vägrar.
Nu när hon mött drottningen, tror hon sig vara en.
- Om jag hade döttrar som var mer... - Älskvärda?
- Lydiga? - Tilltalande!
Såja, ni tvingade mig att säga det. Just det, tilltalande.
- Jag måste hitta Jinny. - Vänta, Lizzy.
Jag menar bara att om ni hade varit mer öppna för processen,
kunde det ha varit vår fest.
Ja. Fast utan duvor, va?
Ja, duvorna är att gå för långt.
Bland fint folk håller man bara i sin drink för syns skull.
Men du dricker upp dina drinkar, mamma.
Mabel, jag var också flicka en gång, och trodde mig veta allt.
Men gradvis tvingas man inse att man inte vet nånting alls.
När de andra återvänder till England, stannar du här hos mig.
Va? Nej, det kan jag inte.
Om Lizzie är här, stannar du också.
Hur skulle det se ut att ha döttrar på skilda kontinenter?
Din syster har förstört för oss alla.
Snälla mamma, hon bara...
Nan, vad är det?
Alla är där nere.
Jag är ingen för dig. Du har aldrig varit min mor.
Allt du har sagt till mig under hela mitt liv har varit...
Jinny, gå ner är du snäll.
Jag är så ledsen. Det är mitt fel.
Det handlar inte om fel, raring. Gå ner nu och njut av stunden.
Axlarna bakåt. Huvudet högt.
Ursäkta!
Ursäkta.
Vi har nog inte träffats.
- Elizabeth. Lizzy. - Angenämt.
Där är du ju. Förlåt mig.
- Jag bara... Har du trevligt? - Jadå.
Jag har presenterats för Elizabeth.
Men du känner ju Lizzy. Hon var i ert hus och i Runnymede.
Det var rätt mycket folk där den helgen.
Visst, jag...
Alla sprang omkring.
Det var ett enda virrvarr.
Ursäkta, jag bara...
Ursäkta mig.
Om jag aldrig blivit född eller aldrig existerat...
Sluta, snälla.
Det hade varit enklare, bättre för dig och pappa.
Hela familjen måste ha viskat och knuffat på varandra
och tvingats sluta prata när jag kom in i rummet.
Så var det aldrig.
Varför ljög du? Varje dag du vaknade ljög du för mig hela dagen.
Och nästa dag ljög du för mig igen.
- Raring, vi begick misstag. - Du begick misstag.
Jag är inte din. Mina ögon är inte dina.
Inte mina händer. Eller mina fötter.
Inte undra på att jag var nära pappa när jag var liten.
Jag mådde dåligt över att jag blev så glad när han kom hem.
Men det var för att han var min pappa, och du var ingen. Du är ingen.
- Vänta... - Att vara här skulle hjälpa, trodde jag.
Att om jag bara fick tala med dig...
Men du visar upp mig för hela New York och gör mig till en lögn,
och jag kan inte se på dig.
Vi måste samla oss. Raring, kom och sätt dig.
Din pappa ser efter Theo. Vi kan prata.
Du får mig att ljuga för Theo.
Hur kan han äkta mig om han inte vet vem jag är?
Om jag inte själv vet vem jag är? Hela mitt liv har varit en lögn.
Jag måste berätta sanningen.
Nan?
Nan.
Nan!
Mrs St. George, kan jag...
- Där är du. Jag har tänkt... - Inte nu, Lavinia.
Theo.
Här har vi henne, den tjusigaste
- brudmodern jag nånsin sett. - Nej, sluta. Var är Nan?
- Det är dags för... - Jag måste gå.
Mina damer och herrar, vi vet hur otröstliga ni var
att gå miste om årets bröllop.
Så som ett andrapris
ber jag er förena mig med mig i ett stort New York-välkomnande
till lord och lady Seadown.
Kom nu, det är inte första dansen förrän ni gör den i New York.
Kom nu, så visar vi ungdomarna hur det ska gå till.
Tracy, jag måste tala med dig.
Släpp mig!
För Guds skull, Patti.
Om du inte vill dansa behöver du bara...
Nan vet.
De tyckte väl att det vore trevligt för oss att...
Bli uppvisade? Dansa en påhittad första dans?
Det är väl passande, eftersom allt i USA är en reproduktion.
Vet hertigen?
Hon tänker tala om det för honom.
Då är hon en dåre. Hon mister honom.
En hertig kan aldrig gifta sig med en sån flicka.
- Och hon, då? Och jag? - Nåväl.
Jag ska ordna det.
Den här gången kan du inte bara gå in och lura henne att skratta.
Skrocka tillsammans över världen,
och om hur fånig och roande jag jämt är.
Allt det här är ditt fel.
Fattar du vilka uppoffringar vi har gjort för din fasta tro
att du kan göra precis som du vill?
Nåja, när jag ser på festen där ute
med alla orkidéer och mat och alla möbler,
verkar det inte som om nån gör stora uppoffringar.
Jag struntar totalt i de där möblerna!
Du har gjort oss till lögnare!
Jag har kämpat för att hålla ihop familjen, och det ska jag fortsätta med.
Och om det ordnar sig, är det för att jag ordnar upp det.
Jag älskar New York!
New York älskar dig.
Jag kan andas här.
Jag känner mig fri.
Precis som...
Som när jag var pojke och kunde springa runt...
...hela dagarna,
innan jag måste bära trånga byxor.
Jag gillar dig faktiskt i rymliga byxor.
Jösses, minns du de där kvällarna före bröllopet?
Eftermiddagarna.
Morgnarna.
Ska vi...
I St. Georges hus?
Tja, Conchita, det här är ju USA.
Frihetens land.
Kom nu.
- Jinny. - Där är du ju.
- Vi ville säga gratulerar. - Gratulerar.
Du äktade en äkta engelsk gentleman. En lord, dessutom.
- Vi hörde att ni hade... - Rymt och gift er!
- Så romantiskt. - Så fabulöst.
Så, hur är England? Bor ni i ett palats?
Är allt väldigt gammalt där?
Ja, men gammalt och vackert, inte gammalt och smutsigt.
Herrarna och damerna har utsökt smak.
Jag visste att Jinny skulle gå långt.
- Jag tänkte det, om inte annat. - Det gjorde du.
- Och jag också. - Och vilken klänning, Jinny, så elegant.
Så elegant.
Ja, jag har visst redan sagt det.
Lizzy, vad håller du på med?
Om vi måste stanna här hos mamma, så dör jag.
Du lär inte dö.
Hur vet du det? Jag kanske gör det.
- Allt här brukade kännas så bekant och... - Tryggt.
- Ja. Och nu är det... - Annorlunda.
Är det för att Seadown valde henne?
Mabel, du är mer lik mamma än du nånsin kommer att inse,
för du vet ingenting om nånting.
HUVUDINGÅNG
- Så, berätta mer om ditt... - Stora slott.
- Det är inget slott egentligen. - Vad heter det?
Tintagel... Castle.
St. Georges kan nog inte fatta sin goda tur.
Jag menar, se dig omkring. Nyrika är rätt tafatta, eller hur?
Tja, egentligen består hela USA av nyrika, kan man säga.
Ursäkta, jag måste finna min fästmö.
KONFIDENTIELLT
AVSÄNDARE - GUY THWARTE ESQ.
Om du hittar några räkningar du vill betala, så gör det.
- Varsågod, bara. - Det fanns brev, sa Jinny.
Det är lustigt med att bli gammal, historier man trodde var begravda...
Nåja, de sticker upp trynet igen och får en inte alltid att må bra.
Hur får det dig att känna dig?
Ska jag prata om mina känslor, tycker du? Du brås på din mamma.
Vill du veta sanningen?
Gammal.
Gammal är vad jag känner mig.
Det känns omöjligt som ung, jag vet.
Men känslan när man springer och skrattar
och dansar med sina vänner, man...
Tja, en dag...
...gör man vad som helst för att känna så igen.
Fråga alla i min ålder,
vi bara låtsas vara vuxna.
Du vet, när bältet spänner
och man börjar bli tunnhårig,
och en vacker ung flicka plötsligt ler åt en och skrattar åt ens skämt...
Tja, man kan inte klandra en man för att han tittar.
För tusan, det är ju det hon vill.
Och samtidigt, ja,
är din mamma fortfarande den vackraste kvinnan i landet,
men hon blir trött och grinig. Så ibland...
Var finns hon? Min riktiga mor?
Åh, käraste...
Hennes familj meddelade att hon dog strax efter din födsel.
Och vem var hon?
Vi...
Tja, hon var...
Det var länge sen. Och...
Hur såg hon ut?
Jag tror att hon var mycket vacker.
Så mycket vet jag eftersom...
...tja, se på dig.
Vad hette hon?
Jag fick inte se henne ordentligt.
Nan.
Borta från New York och mamma är jag mig själv mycket mer.
Det kan jag tänka mig.
Och jag har förstås knappt saknat dig alls.
Så...
...finns det några i England som vi?
Som ni?
Tja, du borde se dem allihop.
Där finns ingen som liknar mig.
Tack.
MOTTAGET
Käraste Nan,
mina känslor för dig kan inte längre hållas hemliga.
Jag är svag. Och förvirrad.
Men Nan, min kärlek till dig är ingetdera.
Nå, vad sa hon?
Jag pratade med dem båda. Hon sa inget, och han lyssnade inte.
Han sa att vackra flickor ger honom blickar som de vill att han märker.
Och det är inte hans fel.
Hur står mamma ut?
Hon ignorerar nog problemet.
Äktenskap blir väl så till slut.
Pappa kommer alltid att vara omöjlig.
Men mamma, vår mor, hon...
...älskar dig totalt.
Snygga till dig i ansiktet.
DAGSTIDNINGAR
ENGELSK HERTIG ÄKTAR NEW YORK-BRUD
SARATOGA-FLICKA GIFTER SIG MED ENGELSK HERTIG
HERTIG - ÄKTAR - HERTIGINNA
Roa dig, vetja.
Som om jag hörde hemma här.
- Är Minnie... - Hon sover tryggt där uppe.
Han är så obekymrad här.
Inget av de där barnen kommer nånsin att vara obekymrad.
Det är helt enkelt inte möjligt om man växer upp i Brightlingsea-huset.
De blir...
...kvävda.
Vi måste bort från hans familj.
Lady Marable, om ni tillåter,
lord Richard är engelsman, förstfödd och herreman.
Ja, men se på honom. Varför skulle han inte välja det här?
Han kanske inte alltid känner det hemma, men i England har han makt.
Ingen engelsman skulle välja frihet före makt.
Har du fått nåt att äta?
Du har förstås rätt.
Jag har begått misstag. Många misstag.
Jag skulle misstro varje mor som menade sig felfri.
Och jag gjorde mitt allra bästa. Det gjorde jag.
Jag kanske inte bar dig i mitt sköte.
Men från stunden jag såg dig, har jag alltid burit dig i hjärtat.
Dagen du kom till mig
var den bästa och svåraste dagen i mitt liv.
Mitt hjärta krossades på grund av din far.
Men mitt gamla hjärta anade inte vad som väntade.
Med dina ögon och små fingrar.
Och dina lår, jag kunde klämma på dem.
Och säg inte att dina ögon inte är mina,
för jag stirrade in i dem natt efter natt när du var orolig.
Och dina fingrar är mina, för jag kysser dem om och om igen.
Du satte bo i mitt hjärta
och gjorde det mycket större och ljusare och viktigare.
När du var så här hög och ville klättra,
som du jämt gjorde...
...brukade jag vända mig om, så du inte skulle se att jag var rädd.
- Men var du rädd? - Skojar du?
Jag är mor och kvinna.
Bådadera är skrämmande varenda dag.
Men jag ville inte att du skulle se på mig att jag var orolig för dig.
Jag ville verkligen att du skulle vara orädd.
Om du hade vetat, om vi hade berättat för dig,
hade du varit Nan med en hemlighet.
Nan med frågorna. Nan som kände sig annorlunda.
Jag ville att du bara skulle vara Nan.
Och det kanske var fel, men jag lärde mig hela tiden.
Och pappa sa att alla i hela världen
bara låtsas vara vuxna.
Han har förstås rätt.
Fast en del låtsas mer än andra.
Och älskling, angående Theo...
Det kanske känns som en lögn,
och även kallas en lögn om man läser i uppslagsboken, men...
...du kommer att mista honom.
Och det är ingen lögn när syftet är att skydda nån man älskar.
Det är okej att vända sig om för att dölja sin rädsla.
Men Theo är uppriktig. Han är inte som pappa.
Du kanske kan låta lögnerna fortsätta,
- och vara glad ändå, men... - Jag är inte glad.
Och älskling, jag vill att du och Jinny vet det.
Jag är inte glad åt nåt av det.
Men det är min sak.
Jag vill ha nåt bättre än ett liv av lögner.
Jag vet att du måste vända dig om för att göra mig orädd, men jag är orädd nu.
För det mesta. Och du står fortfarande bortvänd.
Här har vi henne äntligen, min flicka.
Här har vi alltså hertigen och hans "hertiga".
Vi vill se er dansa. Såja, vi har väntat länge nog.
Men överste, vad får dig att tro
att dessa ungdomar vill vara bland gamlingar som vi?
De är unga och kära. Du får inte glömma det.
Upp och dansa, allihop, det här ska vara en New York-fest.
Nan kommer att berätta.
Och jag tror att hon gör helt rätt.
Theo, inte så fort.
Mår du bra? Har nåt hänt?
Jag älskar dig, Nan.
Vill du ha mig?
Jag vill att du säger det.
Ja. Jag vill ha dig.
Kom hit.
- Vad jag har saknat dig. - Visst har det varit hemskt?
Du, jag har velat... Raring, hur är det att vara gift?
Alltså, jag är lycklig.
När vi är tillsammans, när det bara är vi två
- tar han hand om mig hela tiden. - Det gläder mig.
- Han behandlar mig som... - En fin dam?
- Självklart. - Gör han det?
Självklart. Jag är ju lady Seadown.
Du lämnade mig ensam. Igen.
Jag vet, förlåt mig. Jag bara pratade...
I ert hus, med din familj,
som jag inser inte är lätta att umgås med.
Jag börjar känna av uppståndelsen, alla hänvisningar till vem jag är.
Gifte du dig med mig enbart för min titel?
Nej, självklart inte. Jag älskar dig.
Den här festen känns förödmjukande. Förödmjukande.
Hela denna vulgära tillställning
som ges till vår ära, men bara är en uppvisning i dålig smak.
Jag hade väntat mig mer respekt.
- Jag förstår inte. - Från dig, min fru,
men även från din mor.
Att hon väljer att presentera sin nya måg
för New York genom att stoltsera med mig och min titel. Det är förödmjukande.
Nej, du har helt rätt. Och jag är så ledsen.
Och jag tycker faktiskt att din mor borde be om ursäkt.
För festen. För den farsartade första dansen.
Skådespelet vi just bevittnat. Hon borde be om ursäkt.
Men du menar väl inte på allvar att hon borde be om ursäkt?
Jag tänker inte ge dig order, Virginia.
Theo.
Innan vi går in igen, vill jag säga en sak till dig.
- Jag har velat säga... - Är du lycklig? Med mig, menar jag.
Självklart.
Så säg inget som kan förstöra det.
Menar du det?
Låt oss gifta oss snart.
Blir det bra?
Mamma.
Den här festen, hela tillställningen...
Tja, den har varit en prålig uppvisning i dålig smak.
Du har varit i England nu, så du vet hur man uppför sig.
Men James förtjänar mer respekt.
Du har generat honom, och även mig.
Så jag skulle uppskatta om du ber om ursäkt.
Jinny, käraste, vad har tagit åt dig?
Låt oss få fart på dansen igen, eller hur?
Mrs St. George, jag kan inte tacka nog för denna förtjusande fest.
Du har fått mig och min fru att känna oss så välkomna.
Självklart är ni välkomna. Det här är Jinnys hem.
Kanske sjöresan gjorde dig lite illamående.
Målet med den här festen,
och hela våra liv, faktiskt, har varit vår lycka.
Jag ska snart bli hertiginna,
och träffa kungligheter till höger och vänster.
Men jag blir säkert mindre imponerad av dem än jag borde vara,
för vår mor...
Min mor är en drottning.
Axlarna bakåt. Huvudet högt.
Du har helt rätt, Jinny.
Hela den här festen är irrelevant och i dålig smak.
Faktiskt, det enda jag är stolt över här i salen är er flickor.
Båda två.
Men jag hänvisar ursäkterna och skammen
till åren då jag ännu brydde mig det minsta om vad folk tyckte om mig.
Jo, och kanske till en kväll i Saratoga då jag klättrade över en mur
och råkade blotta mina näst finaste mamelucker för borgmästaren.
Lavinia, den här festen anstår oss inte.
- Men det är din fest. - Vi går ut ur salen, bara.
- Nåväl. - Bara...
Tror du att allt ordnar upp sig, Lavinia?
Ingen aning. Ingen alls.
Tracy är nog inte alltid en god man.
Det är de sällan. Vad kan vi göra?
Bara vårt allra bästa för att vara vuxna.
Jag kan inte bara flytta till New York.
Varför inte? Snälla Dicky. Vi kan ju stanna här.
Jag kan inte vara i det huset. Jag kan inte leva där.
Och jag vägrar låta Minnie bli kvävd av din familj.
Du har inget val, tror du, och det är din sak.
Men jag har ett val.
Jag måste bara besluta vad jag ska välja.
Mamma, jag åker tillbaka till England med flickorna. För att vara med Jinny.
Hitta en make, om jag kan. Och Mabel kan följa med mig.
Åh, Lizzy, så ska det låta.
Jag tror på dig. Det gör jag.
- Tack. - Ingen orsak.
Nå, hertiginnan Nan, när åker vi tillbaka till England?
Åh, Lizzy, tack och lov.
Mamma, det där förut...
Du mår väl bra, Mabel? Eller?
- Jag vill att mina flickor ska må bra. - Ja, väldigt bra.
Men mamma, lyssna. Där uppe...
Mabel, sätt på dig sjalen ordentligt, och så talar vi inte mer om saken.
Hur ska vi hitta en man åt dig om du bara bär en halv sjal?
Så Nan berättade inte för honom?
Vi får en hertig i familjen trots allt?
Jag klarar inte det här längre, Tracy. Det är slut.
Tror du att nån skulle titta åt dig om du var ensam?
Eller ens öppna dörren åt dig?
De skulle inte ens ta emot dig hemma i Saratoga.
Och, tja, du vet hur virrig du kan bli.
Du skulle inte klara dig.
Hon frågade förstås om henne. Hennes riktiga mor.
Du berättade väl inte sanningen?
Självklart inte. Vad tror du att jag är för en?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson