Det er skønt, at England har en aften kun for bål.
- Og du fejrer den altid hos Guy? - Hvert år. Der er altid stor fest.
Hvor er alle henne?
Besynderligt, at ingen tager imod. Og der er ingen andre gæster.
Det plejer at være en vild forestilling.
Der er han! Guy! Godt at se dig. Vi har savnet dig.
Der er han, netop hjemvendt fra New York.
Velkommen. Begge to.
Alle andre er indenfor, så...
Vi kan ikke finde dit personale. Hvor skal mine kammertjenere...
Åh, ja. Ovenpå. Jeg viser dem vej.
Nan?
- Vi undlader at spørge til... - Hvor er tjenestefolkene?
Det er kun mig, der er her, mens der arbejdes på huset.
I er kommet!
- Vi har været nede ved labyrinten. - Mabel kunne ikke engang finde den.
Jeg glæder mig til, at hun skal finde vej ud.
Godt. Bonfire Night var mors favorit.
Flere måneders planlægning, et stort festmåltid, hundredvis af gæster.
- Og er det her alle? - Ja, det skulle være intimt.
Jeg kunne ikke undlade at holde noget.
Vi bliver alle nødt til at hjælpe til, men det var jo det, det handlede om.
Mor fik os altid til at hugge brænde.
Jeg kan hjælpe. Jeg kan godt hugge brænde.
Damerne forventes naturligvis ikke at hugge brænde.
Hvorfor "naturligvis"?
De plejer at være i køkkenet, hvor de laver karamelbolsjer.
Det er meget rarere end at være ude i kulden, forestiller jeg mig.
Fint. Vi bytter.
Er du... Er alt i orden?
Har jeg sagt noget?
Det må være en svær dag for dig. Minderne om din mor må være...
Stop!
Du er nødt til...
Jeg...
Din venstre hånd skal være nederst.
Sådan. Og så...
Lavere.
- Og når du svinger den, skal den nedad. - Okay.
- Rundt. Og så ned. - Okay.
- Okay? - Ja.
Sving blidere.
- Flot. - Ja.
Det er derfor, jeg holdt fast i det.
Den her weekend.
Jeg elsker at mindes hende.
Smerten ved at mindes... Jeg værner om den.
Det, jeg gruer for, er smerten ved at glemme.
Hvordan var hun?
Hun var skabt af ild. Det var sådan, hun virkede.
Alt ved hende var energi. Og varme. Og det uventede.
Men hun nægtede at være mindre.
Det forventede min far heller aldrig. De var lige. De var bedste venner.
Og det er også det, jeg altid har ønsket mig.
Jeg... Jeg...
Undskyld.
Du skal ikke undskylde.
Jeg må tilbage til... Undskyld.
BASERET PÅ EDITH WHARTONS ROMAN
Er den færdig?
Kan du ikke huske min mors trick til at finde ud af det?
Nej! Jinny, stop!
- Åh gud! - Vi skal se, om den er færdig, Lizzy.
Så det er her, det sjove foregår.
Hej.
Jeg er naturligvis ikke kok, men det der ligner ikke karamel.
Det er skumfiduser.
Mor plejede at lave dem til at riste over ilden. Du bliver vild med dem.
Lækkert.
Det skal bare lige stå lidt.
Beklager. Flue.
De burde være væk, når sommeren er slut, men der er altid en eller to tilbage.
Irriterende.
- Undskyld, er det her... - Lady Hopeleigh.
Hoveddøren stod åben, og der var ingen, der...
Jean? Hvad laver du her?
Invitationen antydede, at der var fest, men du er vist ved at renovere?
Kommer jeg meget sent? Eller måske tidligt?
Æresgæsten. Dejligt at se dig, lady Hopeleigh.
Guy fortalte netop, at han glædede sig, til at du kom.
Jean... Har han ikke tilbudt at hjælpe med bagagen?
Han er lidt primitiv, men det bliver bedre, når man lærer ham at kende.
Undskyld... Tiden løb fra mig.
Theo, vil du hjælpe mig?
Tak.
Det var godt nok pinligt for alle de involverede.
Jeg havde ikke inviteret hende, hvis jeg havde vidst, at det var intimt.
Hvorfor inviterer du folk på mine vegne?
Jeg tænkte, at du skulle lære hende bedre at kende.
- Det ville du da ikke. - Jeg er jo en idiot.
Jean er da ret henrivende, synes du ikke? Smuk og af en meget respektabel familie.
Hvorfor ikke lære hende at kende? Der er jo ikke andre, du lærer at kende.
Her skal du bo.
Jeg håber, at du kan lide det.
Tak.
Så ses vi nedenunder.
Måske kan du vise mig rundt, inden vi slutter os til de andre.
Jeg vil gerne se haven.
Jeg er bange for, at jeg stadig mangler forberedelser til bålet...
- Naturligvis! - Det er jo kun mig...
- Der er meget at gøre, og... - Bestemt.
- Jamen, så vil jeg... - Ja.
Så det var denne Guy, der opfandt bål?
Nej, han forsøgte at sprænge parlamentet i luften med et bål.
- Er det ikke rigtigt? - Nej.
Der var ikke noget bål. Det er bare sådan, vi fejrer det.
- Hvorfor fejrer vi det? - Det lykkedes ham faktisk ikke.
Så bliver det ikke mere engelsk. Han var elendig til det. Vi fejrer det.
Jeg håber, at Jean er okay. Hun virkede lidt utilpas.
Guy har sikkert sørget for hende. Han viser hende vist rundt i soveværelset.
Hvorfor skulle Jean tro, at invitationen kom fra Guy?
Hun var nok ikke kommet, hvis hun vidste, at den kom fra mig.
Bare fordi jeg ikke ville have hende,
betyder det ikke, at Jean ikke passer godt til Guy.
Hun er ikke en hat, man bare kan smide rundt med, fordi den ikke passer dig.
- Nej, jeg... Jeg... - Det er ydmygende at komme uindbudt.
Vel ikke mere ydmygende end at stå foran endnu en sæson uden ægteskab.
Hvorfor går det dig sådan på? Guy er min bedste ven.
Skal han ikke være lige så lykkelig som os?
Jo, naturligvis. Og jeg ønsker det endnu mere for Jean.
Hvad er så problemet?
Hej.
- Hej. - Undskyld.
- Minnie er vel... - Miss Testvalley siger, at Minnie...
Jeg sagde til de andre, at du var på ferie på landet.
Jeg mente, at det var bedre ikke at fortælle sandheden,
om at du og Minnie er flyttet ud.
Naturligvis. Det er nok det bedste.
Må jeg stadig komme i næste uge?
- Ja, kom når som helst. Kom forbi... - Når det passer dig.
Du kan komme om morgenen, når hun får morgenmad.
- Der vil være spildt overalt. - Så må du lære ikke at spilde.
Jeg ledte efter et gemmested. Men du har allerede har fundet det bedste sted.
Der er plads til en mere.
Er det ikke vidunderligt?
Mæthed er den bedste af alle følelser. Synes du ikke?
Det er en god følelse.
Men hvad med kærlighed?
Du tror kun, at kærlighed er bedre, fordi du altid har været mæt.
- Det er anderledes for os. - Amerikanere?
Kvinder.
Vi opdrages til at være sultne.
At ignorere sulten, så man kan være så slank som mulig.
Slank nok til, at en mand bemærker en. Men det giver ingen mening.
At forsvinde for at blive set?
Overhovedet ikke.
Det er sådan en lettelse, at jeg ikke længere vil tiltrække en mand.
Lettelse og søde sager.
Uanset hvad der fik dig til at stoppe, er jeg glad for, at det gør dig glad.
Det ved jeg ikke, om jeg er.
Der var en mand...
...som jeg stolede på, selvom jeg ikke burde.
Han...
Han fik mig til at skamme mig. Og gjorde mig bange.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal ændre det.
- En her i England? - Nej. Nej.
Hjemme i New York.
Hvis jeg må...
Jeg tror, at du måske allerede har svaret.
Du sagde ikke, du gjorde noget skamfuldt. Han fik dig til at føle dig skamfuld.
Det gjorde han.
Og jeg har båret på den skam lige siden.
Men...
Men måske tilhører den skam ham.
Den er ikke min at bære.
Det er mit valg at...
Bare at slippe det.
Undskyld, Jean. Jeg ville bare...
Jeg hørte, at du var kommet. Jeg troede, at du var sammen med Guy.
Han anede ikke, at jeg kom.
Jeg syntes, at Guys invitation var besynderlig.
Jeg ville ikke takke ja, men min mor fandt ud af det og...
- Du ved jo, hvordan det er. - Ja.
Det er slemt, når selv de mænd,
man ikke er interesseret i, ikke kan stikke af hurtigt nok.
Så er Guy en tåbe.
Du er sæsonens skønhed. Det sagde alle.
Har du ikke hørt det? Det er slet ikke nok længere.
Jeg så mine ældre søstre lege ægteskabslegen.
Og jeg lærte ikke bare reglerne. Jeg perfektionerede dem.
Så ankom de. Amerikanerne. Og reglerne ændrede sig.
Nu kan mænd lide piger, der udfordrer dem.
Og de vil have, at deres koner er selvsikre.
Hele mit liv har jeg fået besked på at larme mindre.
Og nu undrer folk sig over, at de ikke kan høre mig.
Jeg kunne ikke holde det ud, da de kom.
De sagde alle tanker højt og fulgte alle indfald.
Men hvornår har du sidst grinet, som de gør?
Ikke siden jeg var barn.
Jeg plejede at mene, at de skulle lære at opføre sig ordentligt.
Og nu?
Nu tænker jeg på, om det er os, der skal lære at leve.
Godt, reglerne er enkle. Den første i midten finder faklen.
Den, der finder faklen, tænder bålet.
Piger, I får et forspring, fordi det er første gang.
Spørgsmål?
Ja. Mabel vil gerne vide, hvor labyrinten er.
Og...
Start!
Denne vej, kom.
Denne vej.
Jinny, jeg kender vejen ud. Huset er tomt.
Tag det her. Vink over hækken, og så finder jeg dig.
Så kan vi snige os væk sammen.
Mabel?
Jeg har tænkt på dig...
...siden den aften på Tintagel.
Lady Honoria, flirter du?
Det gør du. Hvor er jeg glad på dine vegne.
- Skal du nyse? - Nej.
James vil have, at jeg vinker med det, så han kan finde mig,
og vi kan snige os væk sammen.
Hvor romantisk.
Men hvis jeg er selvisk, ville jeg blive lidt trist.
Det er så sjældent, at vi ses.
- Næsten aldrig. - Og tiden går så hurtigt.
Før du ved af det, er jeg tilbage i New York.
Og James og jeg har al tid i verden til at være sammen derhjemme.
Der er jo en risiko for, at du kommer til at tabe lommetørklædet.
Ved et uheld, naturligvis.
Nej, det ville jeg ikke gøre. Det kan jeg ikke.
Og start!
- Så gør vi det. - Tilbage!
Jeg mener det.
Hallo?
Er der nogen?
Mig.
Nan?
Er du alene?
- Ja. - Godt.
Er det?
Jeg...
Jeg tænkte bare på det, du sagde tidligere
om din mor og fars ægteskab, og hvordan...
...hvordan de var lige, og at du ønsker dig det for dig selv.
- Ja? - Du sagde, at det, du vil have
ud af et ægteskab, er en bedste ven.
Og venner skal jo være afslappede over for hinanden, ikke?
Og de skal være glade,
når de ser hinanden, og når de er sammen.
De skal ikke være akavede.
Jeg tror ikke, at du og Jean er bedste venner.
Hvad har du grinet af med hende? Hvad har du delt med hende?
Det giver ingen mening, at I to skulle giftes.
Jeg overvejer ikke at gifte mig med Jean.
Jeg skal ikke giftes med nogen. Hvorfor er du så interesseret i ægteskab?
- Jeg er ikke interesseret i ægteskab. - Men du skal jo giftes.
- Ja. - På trods af mit telegram.
- Så jeg ved ikke, hvorfor du går op... - Vent. Hvilket telegram?
Telegrammet.
- Modtog du ikke et telegram i New York? - Nej.
Nej, jeg modtog ikke noget telegram.
Hvad stod der i det?
Bliv der.
Du godeste!
Nan, de her labyrinter... Det er, som om vi ikke må finde ud igen.
Hvad er der? Hvad er der galt?
Nan?
Skynd dig.
- Helt ned for enden? - Ja, det er her. Det sagde jeg jo.
Åh, helt ærligt.
Har der været et år, hvor du ikke har vundet?
Du har ret. Det er ikke retfærdigt.
Jeg kender labyrinten lige så godt, som jeg kender Guy.
Naturligvis. Hvem kunne have forudset det?
- Hvad? Hvert eneste år? - Skal vi tage en drink?
For at fejre det... inden jeg brænder Guy af.
Sikke en god beslutning, min kære, at anlægge den her sø.
Det var det perfekte valg.
Du, min kære, har ulastelig smag.
De gardiner, du valgte til vores dagligstue, er henrivende.
Hjem, kære hjem.
Det er lidt mindre, end jeg husker.
Men præcis, hvad vi har brug for.
Det er ved at blive sent.
Måske bør vi gå til ro.
Er du sikker på, at du er klar?
Til at gå til ro?
Helt sikker.
- Hvad tror du, at der stod i det? - Det ved jeg ikke.
Nan, jo, du gør. Det ved du godt.
Han ville ikke sende et hemmeligt telegram til den anden side af Jorden
for at fortælle om sin morgenmad.
Måske. Vi er jo venner, og vi er gode venner.
Men der var et øjeblik, da vi huggede brænde,
og det føltes som noget. Det hele er så forvirrende.
Jeg ved ikke...
Jeg prøvede at stoppe det, men så så jeg ham med Jean, og...
- Og du blev jaloux? - Nej, selvfølgelig ikke.
- Måske. - Åh, Nan. Åh, Nan. Jeg vidste det.
Er du forelsket i Guy Thwarte?
Det kan jeg ikke være. Det hele er...
Han gør mig mere vred end nogen anden i den her verden.
Og ja, nogle gange griner vi, og nogle gange hiver vi efter vejret.
Men imellem de glade øjeblikke
er der så mange flere med provokation og irritation og...
- Nan, det, du beskriver, er kærlighed. - Nej, kærlighed er rolig. Stabil.
Kærlighed er et hjertetilfælde.
Kærlighed er det bedste og værste af alting.
Kærlighed er at hade en med hver eneste del af sin sjæl,
selvom bare et øjeblik uden dem er den værste smerte nogensinde.
Conchie, du må fortælle Dick, at du stadig elsker ham.
Nan, det her handler ikke om mig og Dick.
- Det handler om dig og Guy og... - Og Theo. Theo. Vi skal giftes.
- Det er det, der gør det så... - Er du sikker?
- Er du helt sikker? - Det troede jeg. Jeg...
Hvordan kan man være sikker?
Da han talte om Jean i dag, var det, som om hun var en ejendel.
- Men Guy... Han er bare så... - Han er så charmerende.
- Ja. Og han er så nem. - Betænksom.
- Han er en af os. - Og det er så irriterende.
Hvorfor sender Guy mig telegrammer om...
Om at han elsker dig?
- Ja! Hvor vover han? - Jeg ved det.
Nu kan jeg ikke tænke på andet. Jeg er nødt til at vide,
hvad der stod i det dumme telegram.
Det tror jeg. Nan? Bare pas på. Og vær sikker.
Men det er ret spændende. Det er det!
Ja!
Løgne, Lizzy Elmsworth.
- Du er en løgner. - Nej. Jeg husker det, som var det i går.
Johnny Baldwin påstod, at han kunne slå flere vejrmøller
end nogen anden i hele Saratoga, og du måtte bevise, at han tog fejl.
Hele byen så dit undertøj.
Det ville jeg aldrig gøre. Jeg er en dame.
En dame, der kan lave 13 vejrmøller i træk...
Næsten 14.
James bliver rasende over, at jeg stak af, men...
Det har været det værd.
- Hvad stod der i telegrammet? - Undskyld?
Og naturligvis er du som så ofte før helt ulidelig.
Hvordan kan du have den frækhed?
- Jeg er forlovet med din bedste ven. - Det er jeg skam godt klar over.
Lykkeligt forlovet. Hvorfor skulle jeg overhovedet tale med dig?
Efter du efterlod mig i Runnemede.
Jeg fortalte dig min største hemmelighed, og du kunne ikke stikke af hurtigt nok.
Jeg kom tilbage for at undskylde.
Jeg kom tilbage næsten med det samme, og du var allerede forlovet.
Hvor belejligt.
Du skabte al den her forvirring med brændehugningen.
Og med de store taler om, hvordan du gerne vil forelske dig
i en, der er din lige. Hvor vover du?
- Nan, hør nu. Jeg... - Nej, det er for sent.
Hvor var alle de følelser og forvirringen, da vi mødtes første gang?
Da du klatrede ud ad et vindue over mig?
- Ja! - Da vi dansede ned ad en trappe?
- Ja! - Da vi så på hinanden?
Da vi grinede?
Da det føltes, som om vi kendte hinanden med det samme,
og at alt var muligt? At vi kunne gøre hvad som helst sammen?
Det ville ikke betyde noget, om vi var i et palads eller et træ,
så længe vi kunne grine og danse og kysse og opdage hinanden og kysse igen.
Da jeg indså, Nan, at jeg er vildt forelsket i dig?
Det har jeg været, siden jeg så dig for første gang.
Nan! Naj, vent.
Nan. Nan.
Nan, bare... Nan, lad os nu bare...
Der er I.
Jeg viste bare Nan den indhegnede have.
Din mors yndlingssted.
Lizzy og Jinny er ikke tilbage endnu. Vi ville gå i gang med et slag poker.
- Vil du være med? - Jeg ved ikke.
Der er ingen tvang. Det er jo mere risikabelt for nogle. Økonomisk.
Nan, du vil vel gerne? Du behøver ikke at værne om pengene.
- Jeg er med. - Glimrende.
Ja. Ja, jeg...
Glimrende.
- Jeg kan altid hjælpe dig, hvis... - Det behøves ikke.
Du ved, at jeg har vundet i 15 år i træk.
Du har slået mig hver eneste dag i vores liv...
...på alle mulige måder. Det betyder ikke, at det varer ved.
Mange penge. Tillykke. Jeg... Jeg er glad for, at det ordnede sig.
Måske kan du hyre nogle af dine gamle tjenestefolk igen.
Vi ved jo alle, at de ikke har fri.
- Theo. - Eller måske bør du droppe jagten
på den rige amerikanske brud, du har været efter.
Det var planen, ikke? Da du tog til New York?
At redde familiens ære med en velhavende hustru.
Er det ikke rigtigt?
Men du havde bare brug for et par heldige hænder.
Jeg har ikke vist mine kort endnu.
Jeg vinder.
Hvilket er besynderligt, for jeg føler, at jeg slet ingenting har...
...overhovedet.
For at mindes Guy Fawkes... og hans mislykkede forræderi.
Jeg er naturligvis en tåbe, at jeg troede dig, da du sagde,
at du ville have en partner og ikke en hustru.
Og for at tænke, at du så verden, ligesom jeg gør,
når du bare fortalte mig, hvad jeg gerne ville høre.
- Nej. Nan... - Men det værste er,
at du kun kunne gøre det, fordi jeg stolede på dig igen.
Jeg har fortalt dig ting, jeg ikke har fortalt nogen.
Jeg troede, at vi var venner, og i et øjeblik var jeg rædselsslagen for,
at vi var mere end det.
Men sandheden er, at vi ikke er nogen af delene.
- Undskyld. - For hvad?
Jeg gik. Jeg skuffede dig, som jeg... som jeg så ofte gør,
- og... - Så.
Du skuffer mig aldrig.
Du skal ikke græde, Jinny. Jeg hader at se dig sådan.
Kom her. Kom her.
Sig farvel til dine venner.
Vi ses på værelset, og så taler vi det hele igennem.
- Okay. - Okay.
Gå så.
Bare du havde sagt det.
Din mors portrætter.
Jeg havde ikke ladet dig sælge dem.
Det er ikke bare portrætterne, Theo.
Det er hele huset. Jeg har mistet alt.
Det var derfor, jeg holdt den her fest.
For at sige farvel.
- Jeg kan hjælpe. - Jeg kan ikke blive ved med at tage imod.
Det vil jeg ikke.
Jean er en dejlig pige.
James?
Undskyld, James. Luk mig ind. Kom nu.
Er alt...
- Du gik. - Jeg troede, at de manglede os.
Du gør mig modig.
Jeg mener det. Du er den modigste person, jeg har mødt.
Jeg gik. Og jeg efterlod dig.
Jeg troede, at du ville gå op til huset igen,
før vores børn kommer hjem fra skole.
Honoria.
Lille William elsker jo at spille klaver.
- Så... - Honoria, stop. Stop.
Hvorfor?
Fordi det er latterligt. Det er dumt. Som om vi nogensinde kunne få børn.
- Det er jo bare en leg. - Forstår du det ikke?
Hele vores liv er en forestilling.
Hver eneste af mine veninder får lov at danse og fnise
og holde hånd offentligt, og ingen tænker over det.
De behøver ikke være modige. De bliver hyldet.
De får en ring og en fest.
Og de har forældre, der kan udholde at se på dem.
Honoria, det her er ikke nyt for mig. Intet af det.
Det keder mig faktisk. Det keder mig at lade som om.
Nan... Jeg ville... undskylde.
Jeg har ikke været mig selv i dag.
Har du ikke?
Den måde, jeg behandlede Jean på, og det, jeg sagde efter pokerspillet...
Det er ikke sådan, jeg vil være.
Sandheden er, at jeg altid har været lidt jaloux på Guy.
Han er så elskværdig, fordi han er, som han er, ikke for hvad han er.
Mit liv handler kun om magt, men ikke om kontrol.
Og den her kærlighed, det, jeg føler for dig,
dens magt, dens styrke... er overvældende.
Jeg er ude af kontrol, og jeg er rædselsslagen for at...
For at miste dig.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith