Tetszik, hogy Angliának külön ünnepnapja van a máglyáknak.
Mindig Guynál ünneplitek?
Minden évben hatalmas partit tart.
Hol vannak az emberek?
Nagyon fura, hogy senki sem fogad minket. Vendégek sincsenek még.
Pedig mindig nagy a felfordulás.
Na, itt van! Guy! Jó látni! Már hiányoztál nekünk.
Lám, a nagy New York-i utazó!
Isten hozott! Mindkettőtöket.
Mindenki bent van már...
Nem találkoztunk a személyzettel. Hová tegyék a...
Ó, igen, az emeletre. Megmutatom.
Nan?
Próbálunk nem rákérdezni a...
Hol vannak a szolgák?
Most csak én vagyok itt, amíg tart az átépítés.
Hát ideértetek!
- Megnéztük a labirintust. - Mabel észre sem vette.
Kíváncsi vagyok, hogy fog kijutni onnan!
Na szóval, a máglyarakás édesanyám kedvenc estje volt.
Hónapokig szervezte, hatalmas lakomákat tartott, seregnyi vendéggel.
És most ennyien leszünk?
Igen, családias lesz.
De mindenképp meg akartam tartani.
Úgyhogy mindenkinek lesz feladata, dehát ezért is vagyunk itt, nem?
Anya mindig velünk vágatta a fát.
Abban segíthetek. Tudok fát vágni.
Nyilván a hölgyektől ez nem elvárható.
Miért nyilván?
Ők általában a konyhában vannak, tejkaramellát főznek.
Ami szerintem sokkal jobb, mint kint fagyoskodni...
Jó. Akkor cserélünk!
Te jól... Minden rendben?
Valami rosszat mondtam?
Biztosan nagyon nehéz ez a nap.
Édesanyád emléke most...
Állj!
Nem úgy...
Hadd...
Tedd a bal kezedet az aljára!
Így! Aztán...
Lejjebb!
Aztán meglendíted és lecsapod.
Jó.
Lendít! És lecsap!
Jó.
- Jó? - Igen.
Óvatosan lendítsd!
- Ügyes vagy! - Köszi.
Pont ezért akartam megtartani.
Ezt a hétvégét.
Szeretek megemlékezni róla.
Az emlékek okozta fájdalomnak most örülök.
Mert én a feledéstől jobban félek.
Milyen volt?
Folyton égett benne a tűz. Nekem úgy tűnt.
Annyira energikus volt! És kedves! Mindig meglepett.
De mégsem akart más lenni.
Apám nem is akarta volna. Egyenlőek voltak. Legjobb barátok.
És úgy hiszem, én is erre vágyok.
Én... Én...
Sajnálom!
Ne kérj bocsánatot!
Vissza kell mennem a... Bocsánat!
KÉSZÜLT EDITH WHARTON REGÉNYE ALAPJÁN
Ez jó lesz így?
Hát nem emlékszel, hogy a mama hogyan ellenőrizte?
Ne! Jinny, ne már!
- Jézusom! - Így ellenőrizzük, Lizzy!
Itt meg miféle csintalanság megy?
Szia!
Nem értek a főzéshez, de látom, hogy ez nem karamella.
Nos, ez pillecukor.
A mama mindig ilyet csinált, ha volt tábortűz. Imádni fogod.
Isteni!
Már csak pihentetni kell.
Bocsánat, légy volt.
Nyár végére el kéne tűnniük,
de egy-kettő haszontalan mindig marad.
Nagyon zavaróak!
Bocsánat, itt...
Lady Hopeleigh!
Nyitva volt a bejárati ajtó, és senki sem...
Jean? Te mit csinálsz itt?
a meghívó alapján nagy partira készültem, de épp felújítás folyik?
Nagyon elkéstem? Vagy korán jöttem?
A díszvendég!
Örülök, hogy eljöttél!
Guy épp említette, mennyire várja az érkezésedet.
Jean, még a csomagodat sem vette el?
Faragatlan fickó, kivéve, ha jobban megismeri az ember.
Bocsánat, belevesztem a teendőkbe.
Theo, segítenél nekem?
Köszönöm.
Nos, ez minden jelenlévőnek kínos volt.
Nem hívtam volna el, ha tudom, hogy szűk körben leszünk.
Miért hívtad meg a nevemben?
Azt hittem, szeretnéd jobban megismerni.
Te sem akartad.
Mivel köztudottan idióta vagyok.
Amúgy elég csinos, nem?
Gyönyörű lány, aki tiszteletre méltó családból származik.
Miért nem akarod megismerni?
Most úgysem udvarolsz másnak.
Ez lesz a te szobád.
Remélem, megfelel.
Köszönöm.
Akkor lent találkozunk?
Esetleg körbevezethetnél előtte.
Szívesen megnézném a kertet.
Sajnos még... nem végeztem az előkészülettel...
- Természetesen! - Egyedül vagyok rá...
- Sok a munka... - Sok.
- Akkor én... - Igen, kérlek!
Tehát ha jól értem, ez a Guy találta fel a máglyát?
Nem, a parlamentet akarta felgyújtani.
- Jól mondom? - Nem.
Akkor nem volt máglya, csak most ünnepeljük azzal.
Miért ünnepeljük, ha fel akarta gyújtani?
Végül nem járt sikerrel.
Mennyire angol! Elrontotta. Ünnepeljük meg!
Remélem, Jean jól van. Kicsit feszengett az előbb.
Szerintem Guy gondoskodott róla.
Úgy tűnt, épp a hálószobát mutatja meg neki.
Miért hitetted el vele, hogy Guy hívta meg?
Nos, kétlem, hogy eljött volna, ha tőlem jön a meghívó.
Csak azért, mert én nem akartam,
attól még lehet jó választás Guynak.
De ő nem egy kalap, amit neki adhatsz, ha neked nem volt jó.
- Nem, tudom. Csak... - Kínos meghívás nélkül megjelenni.
Nem kínosabb, mint hajadonon belevágni egy újabb szezonba.
Miért lettél ilyen dühös?
Guy a legkedvesebb barátom.
Nem akarod, hogy ő is boldog legyen?
Dehogynem. És Jeannek is ezt szeretném.
Akkor mi a probléma?
Szia!
- Szia! - Bocsánat!
- Akkor Minnie... - Miss Testvalley szerint Minnie...
A többieknek azt mondtam, vidékre utaztál pihenni.
Mert gondoltam, jobb, ha nem derül ki,
hogy kiköltöztetek Minnie-vel.
Igen, persze. Így a legjobb.
De azért meglátogathatlak jövő héten?
- Igen, bármikor. Gyere... - Amikor neked jó.
Jöhetsz reggel is, amikor eszik.
Persze minden tiszta nyál lesz.
Akkor ne nyálazz össze mindent!
Kicsit el akartam tűnni. De látom, te már elfoglaltad a legjobb helyet.
Elférsz mellettem.
Hát nem isteni?
A tele has a világ legjobb érzése, nem gondolod?
Igen, jó érzés.
És mi van a szerelemmel?
Csak azért hiszed jobbnak, mert neked mindig tele volt a hasad.
Nekünk más.
Amerikaiaknak?
Nőknek.
Éhezésre nevelnek minket.
Arra, hogy ne figyeljünk az ürességre, így minél kisebbek legyünk,
hiszen a férfiaknak az tetszik.
De ez logikátlan.
Elfogysz, hogy meglássanak?
Tényleg az.
Nem is hiszed, mekkora megkönnyebbülés a férjvadászat feladása!
Meg persze ott a sok édesség.
Nos, bármi miatt is hagytál fel vele, örülök, hogy boldog vagy tőle.
Nem tudom, az vagyok-e.
Volt egy férfi...
akiben nem kellett volna megbíznom.
Ő...
Megszégyenített. Megrémisztett.
Nem tudom, hogyan múlhat el.
- Itt, Angliában? - Nem, nem.
Még New Yorkban.
Hadd mondjak valamit...
Szerintem már tudod a választ.
Nem azt mondtad, hogy te vétkeztél, hanem azt, hogy ő szégyenített meg.
Igen.
És azóta viselem magamon ezt a szégyenérzetet.
De...
akkor a szégyen igazából őt terheli.
Nem engem.
Én döntöm el...
hogy elengedjem-e.
Bocsánat, Jean, én csak...
Láttam, hogy megjöttél. Nem Guyjal vagy?
Ő nem is tudta, hogy jövök.
Furcsállottam is a meghívóját.
Én nem akartam elfogadni, de anya megneszelte, és...
- Tudod, hogy megy ez. - Tudom.
Főleg akkor kínos, ha a férfi,
aki nem is érdekel, menekül előled.
Akkor Guy buta.
Te vagy a szezon szépe. Mindenki megmondta.
Nem hallottad, hogy ez már nem elég?
Láttam, ahogy a nővéreim megházasodtak.
Én nemcsak megtanultam a szabályokat, hanem tökélyre is fejlesztettem.
Aztán megérkeztek az amerikaiak. Velük megváltoztak a szabályok.
Most az olyan lányok tetszetősek, akik ellenállnak a férfinak.
Magabiztos feleséget akarnak maguknak.
Egész életemben a csendességre neveltek.
Most meg senki sem érti, hogy miért nem szólok.
Eleinte ki nem állhattam,
hogy mindent egyből kimondanak, nem is gondolkoznak.
De mikor nevettél utoljára úgy, ahogy ők?
Talán gyerekkoromban.
Eddig azt hittem, hogy meg kéne tanulniuk viselkedni.
És most?
Most úgy hiszem, hogy nekünk kéne megtanulnunk élni.
A szabály egyszerű.
Aki először beér középre, azé a fáklya. Akié a fáklya, az gyújtja meg a máglyát.
A lányok kapnak egy kis előnyt, mivel ez az első versenyük.
Kérdés?
Igen. Mabel kérdezi, hogy hol van a labirintus.
És...
mehettek!
Erre, gyere szépen!
Erre!
Jinny, tudom, hol a kijárat. Üres a ház.
Fogd ezt! Integess vele a sövény felett, és megkereslek!
Majd együtt meglógunk, jó?
Mabel?
Folyton rád gondolok...
a tintageli este óta.
Lady Honoria, ön most flörtöl velem?
Bizony. Örömmel hallom.
Talán tüsszentened kell?
Nem.
Meg kell lengetnem Jamesnek, hogy megtaláljon,
és meglóghassunk.
Milyen romantikus!
Bár az önző énem elszomorodna.
Mostanában oly kevésszer látjuk egymást!
- Igen, szinte alig! - És az idő is rohan.
Mindjárt hazautazunk.
Jamesszel pedig örökké ott leszünk egymásnak.
Megesik az emberrel, hogy elhagyja a zsebkendőjét.
Persze véletlenül.
Nem lehet. Nem tehetem.
És indulhattok!
- Hajrá! - Lassabban!
Komolyan mondom!
Hahó!
Van ott valaki?
Én.
Nan?
Egyedül vagy?
Igen.
Az jó.
Igen?
Én csak...
Épp azon gondolkoztam, amit az előbb mondtál
a szüleid házasságáról, hogy ők...
egyenlő felek voltak.
És te is erre vágysz.
- Igen? - Azt mondtad, hogy szeretnéd,
ha a feleséged a legjobb barátod lenne.
A barátok pedig nem feszenghetnek egymás mellett, igaz?
Általában megörülnek egymásnak, a...
amikor találkoznak, amikor együtt vannak.
Nem lehet köztük kínos a légkör.
Én úgy látom, hogy Jean nem a barátod.
Nevettetek már bármin?
Megosztottad vele a titkaidat?
Szerintem nincs értelme összeházasodnotok.
Én nem szándékozom elvenni Jeant.
Ahogy senki mást sem. Miért érdekel téged ez a téma?
- Nem érdekel. - De te házasságra készülsz.
- Igen. - Annak ellenére, amit a táviratban írtam.
Így nem értem,
- miért zavar ennyire a... - A miben?
A táviratban.
- Nem kaptad meg New Yorkban? - Nem.
Nem, én nem kaptam táviratot.
Mi állt benne?
Maradj ott!
Ó, jaj!
Nan, szerintem ebből a labirintusból nincs is kiút!
Mi az? Mi a baj?
Nan?
Siessünk!
- Jobbra forduljunk? - Igen. Jobbra! Mondtam.
Az isten szerelmére!
Lesz olyan év, amikor nem te nyersz?
Igazad van. Tisztességtelen előnyöm van.
Annyira ismerem a helyet, mint Guyt magát.
Persze. Ki gondolta volna?
Micsoda? Minden évben?
Iszunk egyet, jó?
Ünneplésképpen... mielőtt felgyújtom Guyt.
Úgy vélem, kedvesem, nagyon jól döntöttünk,
amikor kiásattuk ezt a tavat.
Tökéletes választás volt.
Drágám, a te ízlésed kifogástalan!
Mily csodás függönyöket választottál a szalonba!
Otthon, édes otthon!
Kisebb, mint emlékeztem.
De pont elegendő.
Már sötétedik.
Hazatérhetnénk.
Biztosan készen állsz?
Az elvonulásra?
Biztosan.
- Szerinted mi állt a táviratban? - Nem tudom.
Nan, tudod te. Nagyon is tudod.
Biztos nem azért küldött titkos táviratot ilyen messziről,
hogy leírja aznapi sétáját.
De lehet, hiszen barátok vagyunk, jó barátok.
Bár volt egy pillanat, épp fát vágtunk,
és éreztem valamit. Annyira összezavart!
Én nem...
Próbáltam leállítani magamat, de megláttam Jeannel...
- Féltékeny lettél? - Nem, dehogy!
- Lehet. - Ó, Nan! Ó, Nan, tudtam én! Tudtam!
Te szerelmes vagy Guy Thwarte-ba?
Az nem lehet. Az egész...
Jobban feldühít, mint bárki más ezen a világon!
Jó, néha nevetünk, és szinte már belefulladunk.
Viszont a vidám pillanatok között
oly sok bosszankodás és ingerültség van...
- Nan, ez a szerelem. - Nem, az nyugodt. Biztonságos.
A szerelem olyan, mint a szívroham.
A világ legjobb és legrosszabb érzése.
Ha szeretsz valakit, néha a szívedből gyűlölöd,
mégsem akarsz egy percig sem távol lenni tőle.
Conchie, mondd meg Dicknek, hogy még mindig szereted!
Nan, most nem rólam és Dickről van szó.
Hanem rólad, Guyról és...
És Theóról. Hiszen össze fogunk házasodni,
- és most emiatt... - Biztos vagy benne?
- Biztosan akarod? - Azt hittem. De...
Hogyan lehetek benne biztos?
Jeanről úgy beszélt ma, mintha valami tárgy lenne.
- Viszont Guy... Ő annyira... - Elragadó fiú!
- Igen. Olyan könnyű vele! - Figyelmes is.
- Olyan, mint mi! - Hát nem dühítő?
Mit képzel Guy, hogy mer táviratokat küldözgetni...
És beléd szeretni?
- Igen! Modortalan! - Tudom.
Másra sem tudok gondolni. Tudnom kell, mi állt abban a buta táviratban!
Azt látom! Nan?
Csak vigyázz! És menj biztosra!
Azért elég izgi! De tényleg!
Igen!
Hazudsz, Lizzy Elmsworth.
- Hazudsz! - Nem is! Mintha csak tegnap lett volna.
Johnny Baldwin állította, ő többször tud cigánykerekezni,
mint bárki Saratogában, és te meg akartad neki mutatni.
Az egész város látta az alsóneműdet!
Én ilyet nem teszek. Hölgy vagyok.
Aki egyszerre lenyom 13 cigánykereket,
és egy felet.
James tombolni fog, amiért megléptem, de...
teljesen megérte.
- Mi állt a táviratban? - Tessék?
Annyira rád vall, hogy ilyen irritáló dolgot teszel!
Mégis hogyan képzeled ezt?
- A legjobb barátod menyasszonya vagyok. - Jól tudom.
És boldog vagyok vele. Miért is beszélek most hozzád?
Ott hagytál Runnymede-ben.
Megosztottam veled a legnagyobb titkomat, erre te elszeleltél.
De visszamentem, hogy bocsánatot kérjek.
Azonnal visszamentem, de már eljegyeztek.
Nahát, épp akkor!
Jól összezavartál engem a favágáskor
a beszédeddel, hogy te olyan feleséget akarsz,
aki egyenlő feled lesz. Hogy képzeled?
- Nan, figyelj... - Már késő!
Hol volt ez... ez a sok érzelem, a zavarodottság, amikor megismertelek?
Amikor kimásztál az ablakon?
- Igen! - Amikor letáncoltunk a lépcsőn?
- Igen! - Amikor egymásra néztünk.
Amikor összenevettünk.
Egyből úgy éreztük, ismerjük egymást,
és együtt bármi lehetséges lenne?
Hogy együtt bárhová mehetünk, bármit csinálhatunk.
Nem számítana, hol lennénk,
csak együtt nevethessünk, táncolhassunk, csókolózhassunk,
kalandozhassunk és megint csókolózhassunk!
Amikor ráébredtem, Nan, hogy teljesen beléd szerettem.
Már az első pillanatban, amikor rád néztem.
Nan! Nan, várj!
Nan! Nan!
Nan, én... Nan, kérlek, csak...
Hát itt vagytok!
Csak a zárt kertet mutattam meg Nannek.
Édesanyád kedvenc helyét.
Lizzy és Jinny még nem tértek vissza, úgyhogy addig pókerezünk.
- Beszállsz? - Nem tudom.
Persze nem kötelező.
Tudom, nem mindenkinek jön jól, ha veszít.
Pénzügyileg.
Nan, te játszol, ugye?
Neked nem kell garasoskodnod.
Én is játszok.
Remek!
Igen. Igen, én is...
Kitűnő!
- Szívesen kisegítelek... - Nem szükséges.
Tudod, hogy 15 éve mindig én nyerek.
Eddig mindenben legyőztél engem...
nem csak a pókerben.
De nem mindig lesz így.
Sok pénz. Gratulálok! Ör...
Örülök, hogy így alakult.
Így talán visszaveheted a szolgáidat.
Hiszen nem szabadságra mentek.
- Theo! - Sőt, gazdag amerikai lányt
sem kell többé vadásznod magadnak.
Hiszen ez volt a terv, nemde? Amikor elmentél New Yorkba.
Így mentve meg a családi vagyont.
Nem így volt?
De csak szerencsés lapokra volt szükséged.
Én még nem terítettem ki a lapjaimat.
Nyertem.
Ami fura, mert most úgy érzem, hogy nem maradt...
semmim.
Guy Fawkes... és bukott árulásának emlékére!
Nyilván buta vagyok, amiért elhittem, hogy partnert szeretnél feleség helyett.
Amiért azt gondoltam, hasonlóan látjuk a világot,
miközben csak azt mondtad, amit hallani akartam.
- Dehogy! Nan... - De az a legrosszabb,
hogy mindezt azért tetted, mert újra megbíztam benned.
Olyan dolgokat mondtam el, amiket senki másnak.
Azt hittem, a barátom vagy,
és egy pillanatra meg is rémültem,
hogy több van közöttünk.
De az az igazság, hogy még barátok sem vagyunk.
- Bocsáss meg! - Miért bocsássak meg?
Elmentem. Csalódást okoztam, mint mindig,
- és... - Figyelj!
Sosem okozol csalódást.
Ne sírj, Jinny! Nem szeretem, ha sírsz! Na!
Gyere ide! Gyere ide!
Menj, búcsúzz el a barátaidtól!
Várlak a szobában, ott mindent megbeszélünk.
- Jó. - Jól van.
Menj!
Bárcsak elmondtad volna!
Az édesanyád portréit.
Nem hagytam volna, hogy eladd őket.
Nem csak a portrékat kellett, Theo.
Az egész házat. Mindent elveszítettem.
Ezért volt ez a parti.
Hogy elbúcsúzzak tőle.
Én segíthetek.
Nem kérhetek tőled többet, Theo.
Nem is akarok.
Jean nagyon kedves lány.
James?
James, ne haragudj rám! Kérlek, engedj be! Kérlek!
Minden...
Elmentél.
Nem akartam feltűnést.
Bátorságot adsz nekem.
Komolyan.
Nálad bátrabbat nem ismerek.
Elmentem. Otthagytalak.
Azt hittem, szeretnél hazatérni,
mielőtt visszatérnek a gyerekek az iskolából.
Honoria!
A kis William majd zongorázik,
- és... - Honoria, elég! Kérlek, ne csináld!
Miért?
Mert nevetséges. Butaság az egész.
Nekünk sosem lehet gyerekünk.
De ez csak színjáték.
Hát nem érted?
Az egész életünk színjáték.
Minden barátnőm szabadon táncolhat, kacarászhat,
kezet foghat mások előtt, és senki sem bánja.
Nincs szükségük bátorságra. Őket megünneplik.
Megkapják a gyűrűt, a partit,
a szüleik sem fordulnak el tőlük undorodva.
Honoria, nekem ez nem új. Az egész nem új.
Sőt, már unom. Unom a színjátékot.
Nan, szeretnék... bocsánatot kérni.
Ma valahogy nem voltam önmagam.
Nem?
Ahogyan Jeannel bántam,
és amiket mondtam a pókerjátszma után...
Én nem akarok ilyen lenni.
Bevallom, mindig is irigykedtem Guyra.
Mindenki annyira könnyen megszereti, önmaga, és nem a rangja miatt!
Nekem ott a hatalmam, de nincs irányításom felette.
Ez a szerelem, amit érzek irántad,
a hatalma, az ereje, túl sok nekem.
Elvesztettem az irányítást, és halálosan félek, hogy...
elveszíthetlek.
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra