Man patinka, kad Anglijoje yra naktis skirta laužams.
Ir visada švenčiate pas Gajų?
Kasmet. Tai visada didelė šventė.
Kur visi?
Keista, kad mūsų nepasitinka. Ir kitų svečių dar nėra.
Paprastai būna triukšminga.
Štai jis! Gajau! Kaip smagu tave matyti. Pasiilgome tavęs.
Štai ir jis, šviežiai grįžęs iš Niujorko.
Abu sveiki atvykę.
Kiti viduje.
Niekur nematome tavo darbuotojų. Kur mano kamerdineriai turėtų...
Viršuje. Parodysiu jiems.
Nane?
Visi stengiamės neklausinėti apie...
Kur tarnai?
Dabar čia tik aš, kol namuose vyksta darbai.
Jūs čia!
- Ėjom apžiūrėt labirinto. - Meibelė nesugebėjo jo rast.
Noriu pamatyt, kaip ji bandys iš jo išeit.
Taigi, Lapkričio 5-oji - mėgstamiausia motinos šventė.
Planuodavo ne vieną mėnesį, keldavo didžiulę puotą, kviesdavo šimtus svečių.
O čia visi svečiai?
Taip, artimų draugų ratas.
Bet negaliu iššvaistyti dienos.
Tad visi suvienysime jėgas, bet juk tokia esmė, tiesa?
Motina liepdavo kapoti malkas laužams.
Galiu padėti. Moku kapoti.
Akivaizdu, niekas nesitiki, kad damos kapos malkas.
Kodėl tai akivaizdu?
Tiesiog jos dažniausiai virtuvėje ruošia irisus.
Visad maniau, kad tai daug geriau nei šalti lauke...
Gerai. Susikeisime.
Ar viskas gerai?
Ką nors ne taip pasakiau?
Turbūt tau šiandien sunku.
Esu tikra, kad prisiminimai apie motiną...
Stok!
Reikia...
Aš tiesiog...
Kairę ranką reikia laikyti apačioje.
Štai taip. Ir tada...
Žemiau.
Ir, kai užsimoji, nuleidi.
Aišku.
Užsimoji. Ir nuleidi.
Aišku.
- Aišku? - Taip.
Ir užsimok švelniau.
Labai gerai.
Todėl ir ėmiaus to.
Švęsti šį savaitgalį.
Man patinka ją atsiminti.
O atsiminimų skausmą branginu.
Nes man baisus skausmas, kurį sukeltų užmarštis.
Kokia ji buvo?
Gyva ir žvitri kaip liepsnos. Taip atrodė.
Buvo kupina energijos. Šilta. Ji nuolat stebino.
Bet ji nesutiko būti žemesnė.
Tėvas niekad to ir nesitikėjo. Jie buvo lygūs. Geriausi draugai.
Ir, manau, aš taip pat visada to norėjau.
Aš...
Atsiprašau.
Neatsiprašinėk.
Turėčiau grįžti. Dovanok.
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
Čia jau gerai?
Nepameni mano mamos gudrybės, kaip patikrint?
Ne! Džine, baik!
- Dieve! - Reikia patikrint, ar jau, Lize.
Tai čia vyksta linksmybės?
Sveikas.
Aš, žinoma, ne virėjas, bet čia nepanašu į irisus.
Na, čia zefyrai.
Motina gamindavo juos, kad keptume ant laužo. Pažadu, tau patiks.
Gardu.
Tereikia trumpam palikti pastovėti.
Atsiprašau. Musė.
Vasaros pabaigoj jų nebeturėtų būt,
bet visada užsilieka kokia viena ar dvi.
Kokios įkyrios.
Atsiprašau, ar čia...
Ledi Houplėj.
Paradinės durys buvo atdaros ir niekas ne...
Džina? Ką čia veiki?
Iš kvietimo supratau, kad bus didelė puota, bet, regis, vyksta remontas.
Labai pavėlavau ar per anksti atvykau?
Garbės viešnia!
Kaip malonu, ledi Houplėj.
Gajus kaip tik sakė man, kaip laukia tavo atvykimo.
Džina, argi jis nepasisiūlė paimti tavo lagamino?
Jis stačiokas, bet pasitaiso, kai artimiau susipažįsti.
Atsiprašau, nepastebėjau laiko.
Teo, galėtum padėti man?
Ačiū.
Ką gi, nesmagu buvo mums visiems.
Būčiau žinojęs, kad bus tik draugai, nebūčiau jos kvietęs.
Kodėl už mane kvieti svečius?
Maniau, norėsi artimiau susipažint.
Pats niekad nenorėjai.
Na, juk aišku, kad aš kvailys.
Be to, Džina miela, nemanai?
Graži ir yra iš labai gerbiamos šeimos.
Kodėl nenorėtum artimiau susipažint?
Juk nesi užmezgęs kitos pažinties.
Taigi, čia tavo kambarys.
Tikiuosi, tau bus patogu.
Ačiū.
Tai pasimatysime apačioje?
Gal aprodytumei namus, o paskui grįžtume pas kitus?
Norėčiau pamatyti valdas.
Deja, vis dar turiu paruošti laužą.
- Žinoma! - Nes esu pats vienas.
- Daug darbo... - Išties.
- Na, tuomet aš... - Taip, prašom.
Tai gerai suprantu, kad tas Gajus Foksas išrado laužus?
Ne, jis bandė su laužu susprogdint parlamentą.
- Teisingai? - Ne.
Tada laužo nebuvo, tiesiog dabar taip švenčiam.
Kodėl švenčiam parlamento sprogdinimą?
Iš tiesų jam nepavyko jo susprogdinti.
Kaip tipiška anglams. Jis buvo nevykėlis. Tad švęskim.
Tikiuosi, Džina gerai jaučiasi. Atrodė, jai nejauku.
Esu tikras, Gajus ją nuramino.
Regis, itin sąžiningai aprodo tą miegamąjį.
Kodėl davei Džinai suprast, kad ją kvietė Gajus?
Vargu ar ji būtų atvykus, žinodama, kad kviečiu aš.
Dėl to, kad nesudomino manęs, nereiškia, kad ji netiktų Gajui.
Ji ne kepurė, kurią perduodi kitam, kai tau netinka.
- Ne, žinau. Tik... - Nekviesta viešnia jaučiasi pažeminta.
Na, ne tiek, kaip netekėjusi laukdama kito sezono.
Kodėl taip susirūpinai?
Gajus mano brangiausias draugas.
Argi nelinkim jam tokios laimės kaip mūsų?
Aišku, linkim. Tuo labiau noriu, kad Džina būtų laiminga.
Tai kas būtent negerai?
Labas.
- Sveika. - Atsiprašau.
- Turbūt Minė pas... - Panelė Testvali sakė, Minė...
Kitiems pasakiau, kad atostogauji kaime.
Pamaniau, jog geriau nesakyti tiesos,
kad judvi su Mine išsikraustėt.
Žinoma. Turbūt taip geriausia.
Bet galiu apsilankyti kitą savaitę?
- Gali bet kada. Užeik į namus... - Kada tau tinka.
Gali atvykti ryte, kai ji pusryčiauja.
Žinoma, visur bus pritaškyta.
Na, tuomet nesitaškyk.
Ieškojau, kur pabėgt. Bet matau, kad jau užėmei geriausią vietą.
Čia tilps dar vienas.
Argi ne dieviško skonio?
Nėra geresnio jausmo, kurį jauti būdamas pilnu pilvu, tiesa?
Išties.
O kaipgi meilė?
Manai, jog meilė geriau tik dėl to, kad visą gyvenimą esi sotus.
Mums kitaip.
Amerikiečiams?
Moterims.
Mus auklėja būti alkanas.
Nekreipti dėmesio į tą skausmą, būti pakankamai mažutėlėms,
kad vyrai galėtų mus pastebėti.
Bet tai nelogiška.
Išnykti, kad būtum pastebėta?
Visai nelogiška.
Negaliu apsakyti, kaip man palengvėjo, kai nustojau stengtis pritraukt sau vyrą.
Palengvėjimas ir saldumynai.
Na, kad ir kas privertė nustot, džiaugiuosi, kad dėl to esi laiminga.
Nežinau, ar esu.
Buvo toks vyras...
kuriuo pasitikėjau, nors nederėjo.
Jis...
Per jį pajutau gėdą. Ir baimę.
Ir nežinau, kaip tai pakeisti.
- Kas nors čia Anglijoje? - Ne.
Ten Niujorke.
Leisk pasakyti...
manau, jau žinai atsakymą.
Sakai, ne kad tu pasielgei gėdingai, o kad per jį pajutai gėdą.
Per jį.
Ir nuo to laiko nešiojuosi tą gėdą savyje.
Bet...
regis, ta gėda turbūt priklauso jam.
Ne aš turėčiau ją nešiotis.
Aš turiu pasirinkti...
tiesiog paleisti ją.
Atsiprašau, Džina, aš tik...
Girdėjau, kad atvykai. Maniau, būsi su Gajumi.
Jis nė nežinojo, kad atvyksiu.
Maniau, kad jo kvietimas keistas.
Neskubėjau sutikti, bet motina suuodė ir...
- Esu tikra, žinai, kaip būna. - Taip.
Nieko gero, kai net tavęs
nedominantys vyrai bėga šalin.
Tuomet Gajus kvailys.
Tu sezono gražiausioji. Visi taip sakė.
Argi dar nežinai? Dabar to visai nepakanka.
Mačiau, kaip vyresnės seserys siekė santuokos.
Aš ne tik išmokau taisykles, bet ir ištobulinau jas.
Tada atvyko amerikietės. Ir taisyklės pasikeitė.
Dabar vyrams patinka merginos, metančios iššūkį.
Ir jie nori savimi pasitikinčių žmonų.
Visą gyvenimą mane mokė būti tyliai.
O dabar visi stebisi, kodėl negirdi manęs.
Joms atvykus, negalėjau jų pakęsti.
Jos sakė visas mintis garsiai ir elgėsi impulsyviai.
Bet kada paskutinįkart taip juokeisi, kaip jos?
Tik vaikystėje.
Maniau, kad jos turi išmokti etiketą.
O dabar?
Spėlioju, ar ne mums reikėtų išmokti, kaip gyventi.
Gerai, taisyklės paprastos.
Pirmas pasiekęs centrą, ras deglą.
Kas ras deglą, uždegs laužą.
Merginos, pradėsite anksčiau, nes žaidžiate pirmą kartą.
Turite klausimų?
Taip. Meibelei neaišku, kur yra labirintas.
Ir...
pirmyn!
Eime čionai.
Čionai.
Džine, aš žinau išėjimą. Namuose nieko nėra.
Paimk šitą, pamojuok ja virš tvoros, aš tave susirasiu.
Tuomet galėsim išsliūkinti kartu, gerai?
Meibele?
Galvoju apie tave...
nuo to vakaro Tintadželyje.
Ledi Onorija, ar jūs flirtuojate?
Tu flirtuoji. Sužavėjai mane.
Ar ketini čiaudėti?
Ne.
Džeimsas nori, kad pamojuočiau ja virš tvoros, tada jis surastų mane
ir kartu išsliūkintume.
Kaip romantiška.
Nors, jei nuoširdžiai ir savanaudiškai, aš truputį liūdėčiau.
Pastaruoju metu taip retai matomės.
- Beveik niekad, tiesą sakant. - O laikas greitai bėga.
Nepastebėsi, kaip aš grįšiu į Niujorką.
O mudu su Džeimsu turėsim marias laiko kartu namie.
Manau, visada yra tikimybė, kad gali tiesiog pamesti nosinaitę.
Netyčia, žinoma.
Ne, nepamesčiau. Negalėčiau.
Ir pirmyn!
- Padarykim tai. - Pasitraukit!
Aš rimtai.
Ei.
Ten kas nors yra?
Aš.
Nane?
Tu vienas?
Taip.
Gerai.
Tikrai?
Aš tiesiog...
Na, galvojau apie tai, ką prieš tai sakei
apie savo motinos ir tėvo santuoką...
ir kaip jie buvo lygūs,
ir kad tu nori to paties.
- Taip. - Kad santuokoje nori turėti
geriausią draugę.
O draugai šalia vienas kito turėtų būti atsipalaidavę, tiesa?
Ir jie turėtų džiaugtis,
kai susitinka ir kai būna drauge.
Kartu jie neturėtų jaustis nejaukiai.
Tiesiog nemanau, kad jūs su Džina geriausi draugai.
Kada tu su ja juokeisi?
Kada dalinaisi kuo nors su ja?
Manau, judviem tuoktis - nelogiška.
Neketinu vesti Džinos.
Nieko aš nevedu. Kodėl tau taip rūpi santuoka?
- Man nerūpi santuoka. - Bet tu išteki.
- Taip. - Nepaisydama mano telegramos.
Tad nesuprantu,
- kodėl tau rūpi... - Telegramoje?
Toje telegramoje.
- Būdama Niujorke negavai telegramos? - Ne.
Ne, negavau jokios telegramos.
Kas ten buvo parašyta?
Būk ten.
Dievulėliau!
Nane, atrodo, jog labirintas nenori, kad ištrūktume.
Kas yra? Kas negerai?
Nane?
Greit.
- Ar gale sukam į dešinę? - Taip. Į dešinę. Sakiau tau.
Kad tave kur!
Ar bent vienais metais pralaimėjai?
Aišku, tu teisus. Tai nelygi kova.
Pažįstu šį labirintą taip pat gerai, kaip Gajų.
Na žinoma. Kas galėjo tai nuspėti?
Ką? Kiekvienais metais?
Na, tai išgersime?
Atšvęskime, kol nesupleškinau Gajaus.
Kaip gerai sugalvojome, brangioji,
kad įtraukėm ežerą į savo namų valdas.
Tai tobulas sprendimas.
Brangioji, turi nepriekaištingą skonį.
Tavo parinktos užuolaidos svečių kambary - džiaugsmas akims.
Namai namučiai.
Truputį mažesni, nei prisimenu.
Bet būtent tokių mums reikia.
Jau vėlu.
Gal reikėtų grįžti.
Tu tikrai pasiruošusi?
Grįžti?
Tikrai.
- Kaip manai, kas buvo telegramoje? - Nežinau.
Nane, juk žinai. Tu tikrai žinai.
Jis nesiųstų slaptos telegramos per pusę pasaulio,
kad papasakotų apie pusryčius.
O gal siųstų, nes mes geri draugai.
Nors kai kapojom malkas, buvo akimirka,
kuri atrodė svarbi. Bet viskas taip glumina.
Tiesiog...
Tikrai norėjau tai užgniaužt, bet pamačiau jį su Džina...
- Ir pajutai pavydą? - Žinoma, kad ne!
- Gal. - Ak, Nane. Aš žinojau.
Ar tu myli Gajų Tvortą?
Negaliu mylėt.
Niekas pasauly taip manęs nepykdo kaip jis.
Taip, mes juokiamės, kartais kol pritrūksta oro.
Bet tarp tų džiaugsmo akimirkų
daug daugiau įkyrumo ir erzinimo...
- Nane, tu čia apibūdini meilę. - Ne, meilė rami, stabili.
Meilė yra širdies smūgis.
Meilė yra geriausias ir blogiausias jausmas.
Kai myli, gali visu kūnu nekęsti žmogaus,
bet net minutė be jo sukelia didžiausią įmanomą skausmą.
Konče, turi pasakyti Dikui, kad vis dar myli jį.
Nane, mes nekalbam apie mane ir Diką.
Kalbam apie tave ir Gajų, ir...
Ir Teo. Mudu su Teo tuoj tuoksimės,
- todėl viskas dar... - Ar tu tikra?
- Visiškai tikra? - Taip maniau...
Kaip galima tvirtai žinot?
Šiandien jis apie Džiną kalbėjo taip, tarsi ji daiktas.
- Tuo tarpu Gajus toks... - Jis toks žavus.
- Taip, su juo paprasta. - Supratingas.
- Jis mūsiškis. - Argi tai ne siutina?
Kokią teisę jis turi siųst man telegramas apie...
Apie tai, kad myli tave?
- Kaip jis drįsta? - Tikrai.
Nes tik apie tai ir galvoju. Turiu žinot,
kas buvo toj kvailoj telegramoj.
Manau, kad turi. Nane?
Tik būk atsargi. Ir neabejok.
Bet kaip tai jaudina. Juk jaudina!
Taip!
Melas, Lize Elmsvort.
- Melagė tu. - Ne, pamenu, tarsi tai nutiko vakar.
Džonis Boldvinas teigė, kad niekas Saratogoje
nepadaro tiek daug saulučių kiek jis, ir tu tiesiog turėjai įrodyt tikrą tiesą.
Visas miestas matė tavo apatinius.
Ne, niekad taip nesielgčiau. Aš dama.
Dama, gebanti padaryt 13 saulučių iš eilės,
kone 14.
Džeimsas bus įsiutęs, kad pabėgau, bet...
neabejotinai vertėjo.
- Kas buvo telegramoje? - Atsiprašau?
Žinoma, kaip ir dažniausiai, tu visais įmanomais būdais nepakenčiamas.
Iš kur turi tiek įžūlumo?
- Aš susižadėjus su geriausiu tavo draugu. - Tai man visai ne naujiena.
Laimingai susižadėjusi, pridursiu. Kodėl išvis turėčiau su tavim kalbėt?
Palikai mane Ranimide.
Pasakiau tau brangiausią paslaptį, o tu išbėgai pasipustęs padus.
Bet grįžau atsiprašyti.
Grįžau beveik iškart, o tu jau buvai susižadėjusi.
Na, kaip paranku.
Kai kapojom malkas, sutrikdei mane savo didingom kalbom apie trokštamą meilę
su sau lygia. Kaip tu drįsai?
- Nane, klausyk, aš... - Ne, jau per vėlu.
Kur buvo visi šie jausmai ir sutrikimas, kai susipažinom?
Kai išlipai pro langą virš manęs?
- Taip! - Kai leidomės laiptais?
- Taip! - Kai žiūrėjom vienas į kitą?
Kai juokėmės.
Kai rodės, kad iškart pažinom vienas kitą ir visiškai viskas įmanoma?
Kad kartu galėtume eiti bet kur ar daryti bet ką.
Nesvarbu, būtume pilyje ar medyje.
Svarbu, kad juoktumės, šoktume, bučiuotumės
ir atrastume vienas kitą, ir vėl bučiuotumės.
Kai supratau, Nane, kad beviltiškai tave myliu.
Ir pamilau tą pačią sekundę, kai tik išvydau tave.
Nane! Palauk.
Nane.
Nane, prašau, tik...
Štai kur judu.
Rodžiau Nanei aptvertą sodą.
Mėgstamiausią savo motinos vietą.
Lizė ir Džinė dar negrįžo,
tad ketinome pradėti pokerio partiją.
- Žaisi? - Nežinau.
Neprivalai, žinoma.
Žinau, kad kai kuriems tai didesnis iššūkis nei kitiems.
Finansiškai.
Nane, bet tu žaisi?
Tau nereikia nerimauti dėl pinigų.
Aš žaisiu.
Puiku.
Taip, turbūt...
Puiku.
- Visad galiu tau padėti, jei... - Nereikia.
Žinai, kad laimiu 15 metų iš eilės.
Tu visą gyvenimą kasdien mane įveiki
įvairiose srityse.
Nebūtinai visada įveiksi.
Daug pinigų. Sveikinu.
Džiaugiuos, kad tau pasisekė.
Gal galėsi vėl pasisamdyt senuosius tarnus.
Visi žinom, kad jie ne atostogose.
- Teo. - O gal jau gali nebeieškoti
tos turtingos amerikietės nuotakos.
Toks buvo tavo planas, taip? Kai vykai į Niujorką?
Išsaugoti šeimos turtus su pelninga santuoka.
Argi ne taip?
Bet tau tereikėjo sėkmingos pokerio partijos.
Aš dar nepadėjau savo kortų.
Aš laimėjau.
O tai keista, nes jaučiuosi, tarsi visiškai nieko...
neturėčiau.
Kad atmintume Gajų Foksą ir jo neišdegusią išdavystę.
Aš, žinoma, kvailė, kad tikėjau, kai sakei, kad nori partnerės,
o ne žmonos.
Ir kad maniau, jog matai pasaulį taip kaip aš,
kai tu tik kalbėjai tai, ką norėjau girdėt.
- Dieve, ne. Nane... - Bet blogiausia tai,
kad tau pavyko tik dėl to, kad vėl tavim pasitikėjau.
Pasakiau tau tai, ko niekam nesakiau.
Maniau, mes draugai,
ir akimirką labai baiminausi,
kad mes kai kas daugiau.
Bet tiesa ta, kad mes nei tas, nei tas.
- Labai atsiprašau. - Už ką?
Išėjau. Nuvyliau tave, kaip kad dažnai nuviliu
- ir... - Ei.
Tu niekad manęs nenuvili.
Nereikia ašarų, Džine. Negaliu tavęs tokios matyti, nagi.
Eikš.
Eik atsisveikinti su draugėmis.
Pasimatysime kambaryje ir išsikalbėsime, gerai?
- Gerai. - Gerai.
Eik.
Norėčiau, kad būtum man pasakęs.
Tavo motinos portretai.
Nebūčiau leidęs tau jų parduot.
Ne tik portretus, Teo.
Visą namą. Aš netekau visko.
Tam ir buvo skirta šita šventė.
Atsisveikinimui.
Aš galiu padėti.
Negaliu ir toliau skolintis iš tavęs, Teo.
Ir nesiskolinsiu.
Džina išties miela mergina.
Džeimsai?
Aš labai atsiprašau, Džeimsai. Gali įleisti mane? Prašau.
Ar viskas...
Tu išėjai.
Maniau, mūsų pasiges.
Tu suteiki man drąsos.
Sakau nuoširdžiai.
Tu drąsiausias mano pažįstamas žmogus.
Aš pasitraukiau. Ir palikau tave.
Tikėjausi, kad norėsi grįžti į namą,
prieš mūsų vaikams grįžtant iš mokyklos.
Onorija.
Viljamukas mėgsta grot pianinu,
- tad... - Onorija, prašau, baik!
Kodėl?
Nes tai absurdas. Tai kvaila.
Juk niekad negalėsim turėti vaikų.
Čia tik žaidimas.
Argi nesupranti?
Visą gyvenimą apsimetame.
Visos mano draugės gali šokti, kikenti,
viešumoje susikibti rankomis ir niekam tai nekliūna.
Jos neturi būti drąsios. Jomis džiaugiamasi.
Jos gauna žiedus ir iškilmes,
ir tėvai nesuka nuo jų akių.
Onorija, man tai nėra nauja. Niekas čia nėra nauja.
Tiesą sakant, man tai nuobodu. Man įgriso apsimetinėti.
Nane, aš noriu atsiprašyti.
Aš šiandien kažkaip nesavas.
Nesavas?
Tai, kaip pasielgiau su Džina,
ir ką pasakiau sulošęs pokerį...
Nenoriu toks būti.
Tiesa ta, kad visada truputį pavydėjau Gajui.
Žmonės be vargo jį pamėgsta dėl asmenybės, o ne dėl padėties.
Gyvenime turiu daug valdžios, bet nieko nekontroliuoju.
O ši meilė, mano jausmai tau,
jų galia, jų stiprybė viską užvaldo.
Tai nėra mano galioje ir be proto bijau...
netekti tavęs.
Išvertė Kristina Čeidaitė