Tänk att England har en särskild kväll för brasor.
Firar ni alltid hemma hos Guy?
Varje år. Det är en rätt stor fest.
Var är alla?
Märkligt att ingen tar emot oss. Och inga andra gäster än.
Det brukar gå livat till.
Där är han! Guy! Kul att se dig. Vi har saknat dig.
Här har vi honom, nyss hemkommen från New York.
Välkomna. Båda två.
Alla andra är där inne...
Vi ser inte till ditt tjänstefolk. Vart ska mina betjänter...
Ja, upp på övervåningen. Jag visar dem.
Nan?
Vi försöker undvika att fråga om...
Var är tjänstefolket?
Det är bara jag här nu, medan man renoverar huset.
Ni har kommit!
- Vi har sett labyrinten. - Mabel hittade inte ens dit.
Jag ser fram emot när hon försöker hitta ut ur den.
Ja, alltså, Bonfire Night var mammas favoritkväll.
Flera månaders planering, stor fest, hundratals gäster.
Och det här är alla?
Ja, bara den närmaste kretsen.
Men jag kunde inte underlåta att ha festen.
Så vi får ta i och jobba allihop, men det är själva meningen.
Mamma lät oss hugga ved till brasan.
Jag kan hjälpa. Jag kan hugga ved.
Damerna förväntas förstås inte hugga ved.
Varför "förstås"?
Jag menade att de brukar vara i köket och laga sirapskola.
Vilket måste vara mycket trevligare än att vara ute i kylan...
Nåväl. Vi byter.
Är du... Är allt bra?
Sa jag nåt fel?
Den här dagen måste vara svår för dig.
Dina minnen av din mor måste vara...
Sluta!
Du måste...
Jag ska bara...
Du måste hålla längst ner med vänster hand.
Sådär ja. Och sen...
Lägre.
Så lyfter du yxan och hugger.
Jaha.
Lyft. Och så hugger du.
Jaha.
- Bra så? - Ja.
Och svinga inte så hårt.
- Utmärkt. - Ja.
Det var därför jag ordnade den.
Den här helgen.
Jag älskar att minnas henne.
Och smärtan av minnet, jag vårdar den ömt.
För vad jag fruktar är smärtan av att glömma.
Hurdan var hon?
Hon var som en eldsflamma. Så kändes det.
Allt med henne var energi. Och värme. Och det oväntade.
Ändå vägrade hon att vara underlägsen.
Min far väntade sig aldrig nåt sånt. De var jämlika. De var bästa vänner.
Det är nog vad även jag alltid har velat.
Jag har...
Förlåt.
Be inte om ursäkt.
Jag ska väl gå tillbaka till... Ursäkta.
BASERAD PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Är det här färdigt?
Minns du inte min mors trick för att ta reda på det?
Nej! Jinny, sluta!
- Herregud! - Vi måste se om den är färdig.
Är det här man roar sig?
Hej.
Jag är förstås ingen kock, men det liknar inte sirapskola.
Nja, det är marshmallow.
Mamma brukade laga det för att grilla över elden. Du lär älska det.
Delikat.
Det ska ligga till sig lite.
Ursäkta. Fluga.
De borde vara borta vid det här laget,
men några dröjer sig alltid kvar.
Irriterande.
Ursäkta, är det här...
Lady Hopeleigh.
Dörren var öppen och det fanns ingen som...
Jean? Vad gör du här?
Inbjudan talade om en stor fest, men ni verkar renovera?
Är jag mycket sen? Eller kanske tidig?
Hedersgästen!
Angenämt, lady Hopeleigh.
Guy sa just hur mycket han såg fram emot din ankomst.
Jean, har han inte erbjudit hjälp med bagaget?
En rå sälle, men han blir bättre när man lär känna honom.
Jag ber om ursäkt, jag glömde tiden.
Theo, kan du hjälpa mig?
Tack.
Det där var pinsamt för alla inblandade.
Jag hade inte bjudit henne om jag vetat att vi skulle bli få.
Varför bjuder du hit folk?
Jag trodde att du ville lära känna henne.
Du ville ju inte själv.
Men jag är ju en välkänd idiot.
Och Jean är rätt ljuvlig, eller hur?
Vacker, och från en mycket respektabel familj.
Varför vill du inte lära känna henne?
Du lär ju inte känna nån annan, precis.
Det här är ditt rum.
Jag hoppas att du får det bekvämt.
Tack.
Då ses vi där nere sen?
Du kanske vill visa mig runt innan vi går till de andra?
Jag vill gärna se gården.
Tyvärr måste jag göra förberedelser för brasan...
- Självklart! - ...och jag är ensam...
- Det är mycket att göra... - Precis.
- Nåja, jag ska... - Ja, gör det.
Så det var alltså den här Guy som uppfann brasor?
Nej, han försökte spränga parlamentshuset med en brasa.
- Stämmer det? - Nej.
Det fanns ingen brasa då, det är så vi firar nu.
Varför firar vi att parlamentshuset sprängdes?
Han lyckades inte spränga det.
Så typiskt engelskt. Han var dålig på det. Så nu firar vi.
Jag hoppas att Jean mår bra. Hon verkade lite obekväm.
Guy har nog fått henne att slappna av.
Han ger henne visst en grundlig visning av sovrummet.
Varför lät du Jean tro att inbjudan kom från Guy?
Hon hade knappast kommit om hon vetat att den kom från mig.
Och även om jag inte ville ha henne
kan Jean vara ett bra val för Guy.
Hon är inte en hatt man kastar runt om den inte råkar passa.
- Nej, jag vet. Jag... - Det är pinsamt att komma oinbjuden.
Inte mer pinsamt än ännu en säsong som ogift.
Varför är du så upprörd?
Guy är min käraste vän.
Nog vill vi att han ska bli lika lycklig som vi?
Ja, självklart. Och jag vill ännu mer att Jean ska bli lycklig.
Så vad är problemet?
Hej.
- Hej. - Förlåt.
- Jag antar att Minnie... - Enligt ms Testvalley är hon...
Jag sa till de andra att du semestrade på landet.
För jag ansåg det bäst att inte säga som det var,
att du och Minnie har flyttat.
Ja, självklart. Det var nog för det bästa.
Får jag ändå komma och hälsa på i veckan?
- Ja, när du vill. Kom till huset... - När det passar för dig.
Du kan komma på morgonen när hon får frukost.
Det blir förstås drägel överallt.
Bäst att du slutar drägla, då.
Jag sökte efter en tillflykt. Men du har visst tagit bästa platsen.
Det finns plats för en till.
Visst är det jättegott?
Att vara mätt och belåten är en sån skön känsla, visst?
Det är en skön känsla.
Men kärlek då?
Du tror att kärlek är bättre, eftersom du har varit mätt hela livet.
Det är annorlunda för oss.
Amerikaner?
Kvinnor.
Vi blir lärda att vara hungriga.
Att ignorera smärtan så att man kan vara så nätt som möjligt,
nätt nog att bli sedd av en man.
Men det är ologiskt.
Försvinna för att bli sedd?
Inte alls.
Vilken lättnad att inte längre behöva försöka attrahera en make.
Lättnaden, och godsakerna.
Oavsett vad som fick dig att sluta är jag glad om du är nöjd.
Jag vet inte riktigt.
Det fanns en man...
...som jag litade på fast jag inte borde ha gjort det.
Han...
Han gjorde mig skamsen. Och rädd.
Jag vet inte hur jag ska ändra på det.
- Nån här i England? - Nej.
Hemma i New York.
Om du tillåter...
Du har nog redan svaret.
Du sa inte att du gjorde nåt skamligt, utan han fick dig att skämmas.
Det stämmer.
Jag har burit med mig den skammen ända sen dess.
Men...
Kanske den skammen tillhör honom.
Den ska jag inte behålla.
Det är mitt val att...
...bara släppa det.
Förlåt, Jean, jag skulle bara...
Jag hörde att du kom. Tänkte att du var med Guy.
Han visste inte att jag skulle komma.
Jag fann Guys inbjudan märklig.
Jag hade inte bråttom att svara ja, men min mor fick veta och...
- Du vet säkert hur det är. - Ja.
Det säger nåt när även män
man inte är intresserad av flyr från en.
I så fall är Guy en dåre.
Du var säsongens skönhet. Det sa alla.
Har du inte hört? Det räcker inte på långa vägar längre.
Jag såg mina äldre systrar spela äktenskapsspelet.
Jag inte bara lärde mig reglerna, jag fullkomnade dem.
Sen anlände amerikanskorna. Och reglerna ändrades.
Nu vill män ha flickor som utmanar dem.
De vill ha fruar som är självsäkra.
Hela mitt liv har jag fått lära mig att inte märkas.
Och nu undrar alla varför de inte hör mig.
Det var outhärdligt i början när de kom,
de talade utan att tänka och gav efter för varje infall.
Men när skrattade du senast som de gör?
Inte sen jag var barn.
Jag tyckte att de borde lära sig att uppföra sig.
Och nu?
Det kanske är vi som behöver lära oss att leva.
Då så, reglerna är enkla.
Först till mitten hittar facklan.
Den som hittar facklan tänder brasan.
Ni flickor får tjuvstarta eftersom det är er första gång.
Några frågor?
Ja. Mabel vill veta var labyrinten är.
Och...
...starta!
Den här vägen, kom.
Den här vägen.
Jinny, jag vet en utväg. Huset är tomt.
Vifta med den här ovanför häcken, så hittar jag dig.
Sen kan vi smyga undan tillsammans.
Mabel?
Jag har tänkt på dig...
...sen den där kvällen i Tintagel.
Lady Honoria, flörtar du?
Det gör du. Det gläder mig.
Måste du nysa snart?
Nej.
James bad mig vifta med näsduken ovanför häcken så att han kan hitta mig
och vi kan smyga undan.
Så romantiskt.
Fast rent själviskt tänkt är jag lite ledsen.
Vi träffas så sällan nuförtiden.
- Jag vet, nästan aldrig. - Och tiden rusar förbi så fort.
Plötsligt är jag i New York igen.
Och James och jag har all tid i världen hemma.
Det kan ju tänkas att du tappar näsduken.
Av misstag, förstås.
Nej. Det kan jag inte.
Och... starta!
- Kom nu. - Håll er undan!
Jag menar det.
Hallå?
Är det nån här?
Jag.
Nan?
Är du ensam?
Ja.
Bra.
Är det?
Jag bara...
Jag tänkte på det du sa förut,
om dina föräldrars äktenskap och hur...
...de var jämlikar,
och att även du vill ha det så.
- Ja? - Du sa att det du önskade
i ett äktenskap är en bästa vän.
Och vänner ska väl kunna vara avslappnade i varandras sällskap?
Och de ska vara glada när...
...de träffar varandra och är med varandra,
och aldrig känna sig generade ihop.
Jag tror bara inte att du och Jean är bästa vänner.
Har du nånsin skrattat med henne?
Vad har du nånsin delat med henne?
Det vore nog ingen bra idé att ni gifter er.
Jag tänker inte gifta mig med Jean.
Inte med nån. Varför så intresserad av äktenskap?
- Det är jag inte. - Men du ska ju gifta dig.
- Ja. - Trots det jag skrev i telegrammet.
Så jag förstår inte
- varför du är så orolig för... - Telegram?
Telegrammet.
- Fick du inte ett telegram i New York? - Nej.
Nej, jag fick inget telegram.
Vad stod det i det?
Stanna där.
Åh, milda himlar!
Nan, labyrinterna är gjorda som om de vill att vi ska gå vilse.
Vad är det? Är nåt på tok?
Nan?
Fort.
- Ska vi gå till änden? - Det är höger. Jag sa ju det.
Åh, men för tusan!
Har det varit ett enda år då du inte vunnit?
Du har förstås rätt. Det är inte rent spel.
Jag känner labyrinten lika bra som jag känner Guy.
Självklart. Vem kunde tro det?
Va? Vartenda år!
Låt oss ta en drink.
För att fira... innan jag bränner ner Guy.
Vilket bra beslut vi tog, raring,
att anlägga sjön i vårt ståtliga hem.
Det var det perfekta valet.
Du har otadlig smak, kära du.
Gardinerna du valde till salongen är utsökta.
Hem, kära hem.
Kanske lite mindre än jag minns.
Men precis vad vi behöver.
Det börjar bli sent.
Vi kanske ska gå in.
Är du verkligen redo?
Att gå in?
Absolut.
- Vad tror du stod i telegrammet? - Jag vet inte.
Nan, du vet visst.
Han skulle inte skicka telegram över halva världen
för att tala om sin frukost.
Jo, kanske, för vi är vänner, goda vänner.
Fast ett tag när vi högg ved
kände jag nånting. Det var så förvirrande.
Jag vet inte...
Jag försökte stoppa det, men jag såg honom med Jean...
- Och blev svartsjuk? - Nej, självklart inte!
- Kanske. - Åh, Nan. Jag visste väl det.
Är du kär i Guy Thwarte?
Det är omöjligt. Det här är...
Han gör mig argare än nån annan jag vet.
Men ibland skrattar vi och det är det där andlösa skrattet.
Men mellan alla glada ögonblick
finns så många fler med besvär och irritation och...
- Nan, det du beskriver är kärlek. - Nej, kärlek är lugn. Stabilitet.
Kärlek är en hjärtattack.
Kärlek är det bästa och sämsta av allt.
Kärlek är att hata nån av hela sin själ,
men ändå är man otröstlig varje stund utan honom.
Conchie, du måste tala om för Dick att du ännu älskar honom.
Nan, det handlar inte om mig och Dick.
Det handlar om dig och Guy och...
Och Theo. Vi ska gifta oss
- och det gör det här så... - Är du säker?
- Absolut säker? - Jag trodde det. Jag...
Hur kan man nånsin vara säker?
Han pratade om Jean idag som om hon var en ägodel.
- Men Guy är bara... - Han är så charmig.
- Ja. Och så lätt. - Omtänksam.
- Han är en av oss. - Hur upprörande är inte det?
Varför skickar Guy mig telegram om...
Om hur han älskar dig?
- Ja! Hur vågar han? - Jag vet.
För det är allt jag kan tänka på. Och jag måste veta
vad som stod i telegrammet.
Det vet du nog. Nan?
Var försiktig. Och se till att du är säker.
Men visst är det spännande? Visst!
Ja!
Lögner, Lizzy Elmsworth.
- Du ljuger. - Nej. Jag minns det som igår.
Johnny Baldwin påstod sig kunna hjula fler gånger i rad
än nån annan i hela Saratoga, och du var tvungen att överbevisa honom.
Hela stan såg dina underkläder.
Så skulle jag aldrig göra. Jag är en dam.
En dam som kan göra 13 hjulningar i rad...
...nästan 14.
James lär bli ursinnig över att jag stack, men...
...det var värt det.
- Hur löd telegrammet? - Ursäkta?
Du är förstås helt outhärdlig som vanligt.
Vilken fräckhet!
- Jag är förlovad med din bäste vän. - Det vet jag mycket väl.
Och vi är lyckliga ihop. Varför ska jag ens tala med dig?
Du lämnade mig i Runnymede.
Jag berättade min djupaste hemlighet och du bara stack.
Men jag återvände för att be om ursäkt.
Jag återvände nästan genast, och du var förlovad.
Så passande!
Du orsakade all denna förvirring
och alla fina ord om hur du vill bli förälskad i
en som är din jämlike. Hur vågar du?
- Nan, hör på, jag... - Nej, det är för sent.
Var fanns denna förvirring och dessa känslor när vi först möttes?
När du klättrade ut ur fönstret?
- Ja! - När vi dansade nedför trappan?
- Ja! - När vi såg på varandra.
När vi skrattade.
När vi liksom genast kände varandra
och att allt var möjligt?
Att vi tillsammans kunde fara vart som helst, göra allt.
Vare sig vi var i ett slott eller i ett träd,
bara vi skrattade och dansade och kysstes
och upptäckte och kysstes igen.
När jag insåg, Nan, att jag är hopplöst kär i dig.
Och jag har varit det sen första stunden jag såg dig.
Nan! Vänta.
Nan.
Nan, snälla, vi kan väl...
Där har vi er ju.
Jag bara visade Nan den muromgärdade trädgården.
Ja. Din mors favoritplats.
Lizzy och Jinny är borta än,
så vi tänkte spela ett parti poker.
- Är ni med? - Jag vet inte.
Du måste inte.
Jag vet att det är mer riskabelt för vissa än för andra.
Ekonomiskt.
Nan, visst blir du med?
Du behöver inte snåla.
Jag blir med.
Utmärkt.
Ja, jag antar...
Utmärkt.
- Jag kan alltid låna dig... - Behövs inte.
Jag har ju faktiskt vunnit 15 år i rad.
Du har slagit mig varje dag i våra liv...
...på många olika sätt.
Det kan ändras en dag.
Mycket pengar. Gratulerar. Roligt...
Roligt att du lyckades.
Nu kanske du kan återanställa en del av tjänstefolket.
Vi vet att de inte är tjänstlediga.
- Theo. - Och du kanske kan sluta leta
efter en rik amerikansk brud.
Det var väl planen? När du for till New York?
Gifta sig rikt och rädda familjens ekonomi.
Stämmer inte det?
Men allt som behövdes var lite tur i poker.
Jag har inte visat mina kort än.
Jag vinner.
Vilket är märkligt, för det känns som om jag inte...
...har nåt alls.
Till minne av Guy Fawkes... och hans misslyckade förräderi.
Jag är förstås en idiot som trodde dig när du sa att
du ville ha en partner, inte en fru.
Och för att jag trodde att du såg världen som jag,
fast du egentligen bara sa det jag ville höra.
- Jösses, nej. Nan... - Men det värsta är
att du bara kunde göra det för att jag litade på dig igen.
Jag blottade mitt innersta för dig.
Jag trodde vi var vänner,
och ett kort ögonblick tänkte jag förskräckt
att vi var mer än så.
Men vi var ingetdera.
- Jag är så ledsen. - Varför då?
Jag stack. Jag svek dig, som jag så ofta gör,
- och... - Såja.
Du svek mig inte.
Gråt inte, Jinny. Jag vill inte se dig ledsen, såja.
Kom.
Säg god natt till dina vänner.
Vi ses på rummet och pratar om allt det här. Bra så?
- Bra så. - Bra.
Gå nu.
Du borde ha berättat.
Din mors tavlor.
Jag hade inte låtit dig sälja dem.
Det är inte bara tavlorna, Theo.
Det är hela huset. Jag har mist allt.
Det var syftet med den här festen.
Att ta farväl.
Jag kan hjälpa.
Jag kan inte ta emot mer hjälp från dig.
Jag vägrar.
Jean är en förtjusande flicka.
James?
Förlåt mig, James. Släpp in mig. Snälla?
Är allt...
Du gick.
Jag trodde de skulle sakna oss.
Du gör mig modig.
Jag menar det.
Du är den modigaste människa jag har mött.
Jag gick. Och jag lämnade dig.
Jag tänkte att du ville återvända till huset,
precis innan våra barn kommer hem från skolan.
Honoria.
Lilla William vill ju spela piano,
- så... - Honoria, sluta! Snälla sluta.
Varför?
För att det är löjligt. Dumt.
Som om vi nånsin kunde få barn.
Det är ju bara en lek.
Förstår du inte?
Hela våra liv är en låtsaslek.
Alla mina vänner får dansa och fnittra
och hålla hand bland folk, och ingen har nåt emot det.
De behöver inte vara modiga. De blir firade.
De får en ring och en fest,
och har föräldrar som tål att titta på dem.
Honoria, det här är inte nytt för mig. Inget av det.
Och det tråkar faktiskt ut mig. Att låtsas tråkar ut mig.
Nan, jag vill be... om ursäkt.
Jag har inte varit mig själv idag.
Har du inte?
Hur jag behandlade Jean,
och det där jag sa vid pokerspelet...
Det är inte sån jag vill vara.
Jag har faktiskt alltid varit lite avundsjuk på Guy.
Han är så lätt att tycka om på grund av den han är, inte vad han är.
Hela mitt liv är makt, men utan kontroll.
Och denna kärlek, vad jag känner för dig,
dess kraft, dess styrka är överväldigande.
Jag har inte kontroll över den, och jag är livrädd för...
...att mista dig.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson