Prohlašuji nás vítězi. Spoluvítězi.
Společnými šampiony v koulování.
- Ale kdopak to přijel. - Ano. Tady jsem.
Vaše milosti.
Jsem rád, žes dorazila. A přijela jsi s...
Konečně bude legrace. Vidím, že se o tebe Guy stará.
Staráme se navzájem.
Vítejte, oba.
Ví matka, že tu jsi?
A děkuji, že dohlížíš na mého svědka.
Tak já jsem svědek?
No to doufám.
Kdo jiný? Moje matka ve fraku?
Pojď ke mně. Děkuju.
Dobrá. Je Štědrý den. Ten máme strávit s těmi, které milujeme.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
BUKANÝRKY
Je tam uvnitř opravdu někdo naživu?
Podívej, Miles je vtipný a půvabný.
A coby druhorozený ze zchudlé rodiny musí vyženit peníze.
To přesně hledám.
No, za měsíc nás matka požene domů, když budeš pořád hrůzně neprovdaná.
Jsou Vánoce. Teď žádné myšlenky na domov.
A když tu tak moc chceš zůstat, vem si ho sama.
Miluju tě!
Víš, že čekají, jestli se začneme hádat?
To nikdo nechápe pojem „přátelsky odloučení“?
Co aspoň sehrát hádku, okořenit to?
Můžu tě chytit za vlasy.
Promiň. Já to tak nemyslel.
Oba víme, kdo se rád nechá tahat za vlasy, Dicky.
Mabel!
Ne!
Miluji tě, Jinny.
Já miluji tebe.
To zní jako Conchita.
Kéž bychom Vánoce trávili o samotě.
S těmi kamarádkami...
není vždy snadné tě milovat.
To je mi líto. Já...
Jinny.
Jen my.
Jen my. Vždycky.
No a...
co si vezmeš na sebe?
Obrušuj hrany a nezůstávej nechráněná.
Koulování.
Pravidla jsou zásadní, jako v životě.
Potřebuješ-li usušit rukavice...
Mohu?
Říká se, že rukavice
může být užitečný komunikační nástroj.
„Jsem zasnoubená.“
„Chci být s tebou.“
„Podáš mi ty ořechy?“
Jo.
- Raději hovořím přímo než v šifrách. - Vezmi si, kolik chceš.
O Vánocích udržujeme rodinu semknutou
a korzet volný.
Svůj sotva dopnu.
Velmi mě těší, že jsi tu letos s námi.
Ovšem, Theodore je doopravdy šťastný pouze v blízkosti své pláže a ateliéru,
v „extravagantní izolaci“, jak tomu říkám.
I když letos,
ač je Skotsko velmi daleko od Cornwallu,
zdobí jeho tvář úsměv, což bude nejspíš tvá zásluha.
Jednou o Vánocích si rozložil nové vláčky pod postelí
a neviděli jsme ho tři dny.
Sluhové mu museli nechávat jídlo jako kočce.
Bylo mu 23.
Asi šest nebo sedm.
Prý jeho nejlepší Vánoce.
Nejspíš do letoška.
Rozveseluješ ho víc, než jsem mohla tušit.
I on mě rozveseluje.
My si zkrátka... Užíváme si vzájemnou společnost.
A jak sněhuláčka pojmenujeme?
- Vypadá jako lord. - Lord Snowman. Tak se jmenuje.
- My dva bychom byli skvělý tým. - Jinny! Pojď!
- Rychleji. Dělej. Pohyb. Co je to? - Nejsem slabá.
- No tak. - Co je to, Lizzy?
- Já nejsem slabá. - Dělej. Rychleji!
No tak. Zaber, Lizzy. Dělej.
- Jinny, pojď si hrát! - Jinny je tu.
Kde ses schovávala? Poběž.
Lizzy.
Nasedni a já potáhnu tebe.
Jsi muší váha.
Není ti nic?
- Ne. Dobrý. - Moc se omlouvám. Pomůžu ti.
- Promiň. Určitě? - Ano. Fakt.
Ne. Já...
Ne, nepotřebuji pomoct. Jsem...
Panejo.
Ten tvůj muž je ale silák, Jinny.
Ty jsi tak...
Jediné, co Jinny chce,
co chceme oba,
je strávit spolu krásné první Vánoce.
A vím, že by ji velmi znepokojil jakýkoli rozruch.
Nemyslíš?
Doufala jsem, že tě uvidím dřív.
Ano, napadlo mě, žes při všem tom koulování a výskání nejspíš hledala mě.
Ten večer, poté, co jsme byly v tom domku, mi bylo hrozně.
- Moc se omlouvám. Někdy mám pusu... - O tvé puse nic nevím.
Je mi strašně.
- Neměla jsem... - Pro mě to bylo nové.
To, co se stalo.
Co jsme dělaly.
Co jsem cítila.
To všechno. Bylo to zcela nové.
A je mi moc líto, že jsem...
I já to cítila.
Veselé Vánoce.
Je to hloupost...
Nejspíš.
Ty dvě mi připomínají...
No tedy ony nedělají to, co jsme dělaly my. Ani trochu.
Což je jejich smůla.
Ale to by byla úplně jiná hrací skříňka.
Jen mi... To, jak se k sobě mají...
Každopádně...
Brzy s Lizzy musíme zpět do New Yorku.
Vlastně mě napadlo řešení, jak tu zůstat,
ale pro případ, že by můj plán nevyšel...
Hodně štěstí.
Vzpomínáš, jak jsme hráli sardinky a hledali Mabel?
Tehdy byl Seadown...
Byl na mě zaměřený.
Šly jsme se podívat do ložnice a já myslela...
Vy jste šli do ložnice?
Řekl mi, ať se svléknu.
A já poslechla.
Byla jsem nahá.
Ležela jsem na posteli.
Nevěděla jsem, co mám dělat.
Co udělal?
Po chvíli odešel.
Poslal sluhu, aby mi řekl, že se nevrátí.
Byla jsem zahanbená.
O což zřejmě šlo. Abych se cítila nemožná. A zabralo to.
Asi jsem s ním chtěla být sama.
Možná jsem ho i chtěla políbit.
Tolik jsem se styděla.
Proč mi to říkáš teď?
Mám o tebe strach.
Říkalas, že někdy chce, abys byla, čím nejsi.
- Ne, přestaň to říkat. Dost. - Já vím. Vím, žes chtěla manžela.
- Vtloukali nám, že to máme chtít. - Ne. Miluju ho.
- Není to jen... - Ale nemyslím,
že on tebe miluje tak, jak chceš být milována.
Tak netvrdíš, že tě James do toho pokoje zatlačil?
Donutil tě svléci si oblečení?
Serval z tebe šaty?
Natlačil tě na postel?
To jsem neřekla.
Nenutil tě udělat nic.
A když ty ses svlékla, odešel. Jako gentleman.
Lizzy, jestli lituješ, že ses ponížila, stěží za to může James.
On je ale můj manžel.
Vybral si mě a já si vždy vyberu jeho.
- Vstávat. - Kdo by si nedal vánočního šlofíka?
To je základ.
Děkuji.
Že tady jsi. A že na všechno dohlížíš.
To je moje holka.
Můj malinký poklad.
To je moje holka.
Špatný pokoj?
Snažím se naučit být méně odměřená.
Ty odměřená nejsi.
Třeba trpím skrytou plachostí.
Viděla jsem dřív tvé kalhotky než tvou tvář.
Honorie.
Nepadl ti snad do oka nějaký muž?
Ne, žádný muž.
Víš,
sebevědomí není jen otázka stužek nebo květů ve vlasech.
Člověk, který sám sobě porozuměl, vyzařuje určité fluidum.
A ty ho podle mě vyzařuješ.
A je naprosto nádherné.
A spodní prádlo též pomůže.
Úžasné spodní prádlo.
Víš, Richard je bez tebe stále nešťastný.
Zoufalí jsme oba.
Ale může mě mít zpět v mžiku, jen kdyby se rozhodl na to nedbat.
Na co?
Na to, co ho brzdí.
Zrovna jsem jedl vlašský ořech.
To ti přeju.
- A mám svařené víno. - Velký den.
- Jsem tu s Theem. - Tvým snoubencem.
A ty tu jsi s Jean.
Potřebovala sis potvrdit fakta?
Nechci probírat, co bylo, když...
Tak to nedělejme. Zajisté.
Občas mě děsí představa,
že bych měla za svůj život vše zvládnout.
Chápeš, co myslím?
I já jeden měl.
Označoval jsem místa, jež jsem chtěl navštívit.
A kam chceš jet teď?
Všude možně.
Ale poslední dobou se dokážu soustředit jen na jediné.
Chci, abys věděla...
Než jsme se poznali,
chvíli jsem myslel, že by řešením mohla být bohatá nevěsta.
Pro záchranu domu.
Bláhově jsem doufal, že to zachrání matku.
Ale pak jsem potkal tebe.
Nan, když jsem potkal tebe, bylo to rázem zcela opravdové.
Tak či onak, náš dům už je pryč.
Má matka je pryč.
A ten telegram? Ten ztracený telegram.
Co v něm stálo?
Stálo v něm...
„Užij si výlet se snoubencem. A snad se časem zase uvidíme.“
No, Jean se zdá báječná.
To ona opravdu je.
Jo, je plná překvapení.
A její rodina prý má peníze.
Tak se ti třeba nakonec přání splní.
Theo mě bude hledat.
Jo, jo, jo.
Hele, jak jsi silná.
- Ano. - Čau.
- Promiň. Je řada na tobě. Půjdu. - Ne, zůstaň.
Víš, Minnie tenhle míček zbožňuje.
Hele.
Co je to? Co je to?
- Miluje ho. Nevím proč. - Její oblíbený.
- Oblíbený míček. - Ne, nejez ho.
Minnie, opatrně.
- Šikulka! - Výborně.
Pěkný květ, lady Honorie.
Je asi divné, slečno Testvalleyová,
trávit každé Vánoce s cizí rodinou.
No, patří to k mé práci.
A jsem hrdá, že jsem víc než...
Jste nepostradatelná.
Byla jste jediná vychovatelka, co mě zkusila učit francouzsky.
Bien sûr.
Není snadné v tom domě nalézt nové obzory.
Ale Richard je teď ženatý.
Má reálnou naději na štěstí.
A na svobodu.
Veselé Vánoce.
Proč jsi mě požádal o ruku?
Předchozí večer, když jsme všichni hráli hry, jsi mě přehlížel.
A... pak ráno ses objevil s prstýnkem.
Pro mě není snadné projevovat city.
Vidělas mou rodinu.
V Runnymedu jsem se pokoušel získat ruku nejkrásnější ženy v místnosti.
Znervózňuješ mě.
Jen ty.
Já... to musím říct nahlas.
Lizzy říkala, že když jsme všichni hráli hry, vy dva jste...
nahoře...
Tak takhle to je? Nic pro tebe neznamenám?
Jamesi, prosím.
Já jí řekla, že to nechci slyšet.
Že bys to nikdy neudělal.
Že bych si vždy vybrala tebe před... před kýmkoli.
Ochutnals je?
Díky bohu, že tu jsi.
Jeden bez druhého bychom byli ztracení. Ostatní nám nerozumějí.
Máme svobodného ducha.
Už dlouho svobodní nebudeme.
Rodiče mě chtějí oženit s nějakou bohatou otravou.
Kéž bychom si našli protějšky, co nás nechají dělat si svoje.
Milesi...
Je to žena. Florence Nightingalová.
- Číšník... - Nalévá...
- chemik. Vědec. - ...lékař...
- bar... barman. - Čaj.
- Šálek čaje. Otevírač oken. - Honorie...
- Honorie. - Je to pan James Bullman.
Kdo?
Pan James Bullman, vozí mým rodičům mléko.
- Kdybychom ho znali, bylo by to dokonalé. - Prostě...
Neznám nikoho. Vozívá...
- Přátelé... - ...mléko mým rodičům.
Mabel Elmsworthová, tohle se může zdát poměrně nečekané.
Ale někdy
se zkrátka přihodí něco, co vyplyne zcela přirozeně.
Vzala by sis mě?
A zůstala v Anglii jako tvá žena?
To by... To by bylo naprosto skvělé.
Výborně. Perfektní.
Mabel, co to má být?
Získáme tím všichni. Matka už nás nemůže tahat domů.
Ale...
Mabel, vždyť ho... Ty ho nemiluješ.
Ne. Tedy o nic víc, než miluje on mě.
Ale kteří manželé mohou upřímně říct, že se milují?
Dá se to vydržet?
Tak dlouho čekat.
Už je skoro druhý svátek vánoční.
Veselé Vánoce.
Je to sýr.
Jsi plná překvapení.
Letos jsem měl z Vánoc hrůzu.
Tys to tolik...
Nechtěla by sis ráno vyjet na koni?
Vynechat vánoční oběd a vyhnout se tomu rozruchu.
To bych velice ráda.
- Vezmeš s sebou sýr? - Sýr je zlatý hřeb.
Jamesi?
Moc se omlouvám.
Co můžu udělat?
Ze všech sil se snažím tě ujistit o své oddanosti vůči tobě.
Důvěřuji ti celým svým životem. Ty jsi můj život. Nemám žádná tajemství.
Můžeš říct totéž?
Bolí mě, že mi nedáváš důvod věřit, že ty důvěřuješ mně.
Důvěřuji ti. Skutečně ti důvěřuji. Jsem na tvé straně.
Přitom se dál držíš dětinských představ, že jsi sestra, dcera a kamarádka.
S nimi si špitáš o bůhvíčem.
Jak mám vědět, že mě miluješ?
Bezvýhradně. Jak mám vědět, že si mě ceníš nadevše?
Dokaž mi to.
Prosím.
Takhle by to mělo být.
Čekala jsem na tebe.
Polepším se.
Slibuju. Předvedu ti to.
Jen musíš ukázat své pravé já.
Nereaguj.
Musíme.
Dále.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce.
Lorde Marable.
Přišla jsem se rozloučit.
Bylo mi nabídnuto místo v Cornwallu, jež jsem přijala.
Odjíždíte? Ale vždyť je Boží hod.
Bohužel jsem žádána naléhavě.
Už mi chystají kočár.
- Jak vás máme přesvědčit... - Obávám se, že už jsem rozhodnutá.
Přeji vám oběma mnoho štěstí. Doufám, že se mi občas ozvete.
Ale myslím, že je načase jít dál.
Pro nás všechny.
Minnie bude připravená, až budete chtít.
Vaše milosti, veselé Vánoce.
Doufám, že jste si užila...
Požádám tě, aby sis sbalila zavazadla a neprodleně odjela.
Je to... Vy snad...
Nedávno jsem byla informována o tvé složité situaci.
Jsi plodem nerozvážnosti tvého otce.
Prohlásíme, že je tvůj otec nemocný a musela ses vrátit do Ameriky.
Příští sezónu už si nikdo nevzpomene...
Počkat. Ale jak... Kdo vám to řekl?
Thea to raní, ovšem.
Ale pochopí, že váš svazek není možný.
Ještě včera jste říkala, jak mě miluje a jak ho těším.
Tady nejde o nic tak nicotného, jako je láska, Annabel.
Kdyby sis vzala mého syna,
zničila bys 500 let uctivosti a obětování.
Dědičnost, obávám se, nepatří mezi ty přihlouplé hry, jimž tolik holduješ.
Ale nikdo to neví a ani nemusí. Nemusíme to říct.
Je mi to líto jako všem, komu jsi lhala.
Vím, že pocházíš ze země, kde lidi netíží břímě slušného chování,
ovšem v této zemi je takovéto chování neomluvitelné.
Očekávám, že tě již neuvidím.
Lauro.
Prosím, nejezdi. Zůstaň.
Skvěle se vám daří stát na vlastních nohou, lorde Richarde.
Máš vlastní rodinu.
Na staré vztahy není místo.
Minnie se bude strašně stýskat. Stejně tak Conchitě.
Conchity se tohle vůbec netýká.
Je jen poslední v dlouhé řadě lidí, kteří nám nikdy nebudou rozumět.
Tys jí to řekl?
- Veselé Vánoce? - Ne. Ne.
O mně. O mé matce.
Nan, jistěže ne. Slíbil jsem to.
Ale jsi jediný, kdo to ještě...
Dřív jsem to snad zvažoval, ale ten slib jsem myslel vážně.
A po tom všem schovávání se do pokojů a...
Jestli to ví vévodkyně, znamená to snad...
Nebudu se vdávat. Na to můžeš vzít jed.
A co teď cítíš?
Když se nebudeš vdávat?
Úlevu.
Nečekala jsem, že to řeknu.
Musím mu to jít říct.
Nan.
Jinny.
Jinny udělala, co měla za nejlepší.
Jak to dělá vždy.
Nikdy ti neodpustím.
Do smrti.
Přijdu o všechno jen proto, že ty...
Jinny především chce, Nan, předejít ostudě.
- Tak když odjedeš diskrétně... - Tohle chceš? Opravdu?
Je mi to líto. Skutečně je. Já...
Ale tvá hanba není moje chyba.
Manželství nemá být založené na lžích. Máš pravdu.
A ani život samotný.
Komu jsi to řekl?
Vévodkyně byla tak laskavá, že nás uvítala na Vánoce, lásko.
Je absurdní myslet si, že by se to utajilo.
Je lepší to vyřídit rychle, bez rozruchu.
Nevěří-li ti sestra, že uděláš, co je nejlepší,
je to další důkaz, že jste se odcizily.
Annabel, jak jsme si již řekly, nepřipojíš se k nám. Posaď se, Theodore.
- Můžeme? - Prosím. Vaše milosti, chtěla jsem...
Už nechci být ustrašená
a chci něco říct nahlas.
Jsem nemanželská.
Otec byl nevěrný. Patricia St. Georgeová není má biologická matka.
I když je mateřství mnohem víc než jen pokrevní pouto.
Poslední měsíce pociťuji všechno možné,
ale co už dál pociťovat odmítám...
je hanba.
A snad je to typicky americké a neomalené.
A snad jsem to měla naznačit rukavicí a doufat, že to nikdo neuvidí.
Ale jsem hrdá, že jsem to odhalení přestála.
Jsem hrdá na svou matku.
A jsem hrdá, že jsem...
Jsem hrdá, že jsem.
Vážně mě mrzí, že jsem ti lhala.
Bála jsem se.
Stává se, že čím zoufaleji chceš někomu něco říct, tím těžší je to vyslovit.
Ale vážně mě mrzí, že jsem tě ztrapnila a že jsem zkazila Vánoce.
Vypadá to na báječný oběd.
Máš samozřejmě pravdu.
Celý ten výstup byl veskrze americký.
Jenže já jsem až po uši zamilovaný do Američanky.
Vím lépe než kdokoli, že si nevolíme, jak se narodíme.
Avšak můžeme si zvolit, kým jsme a koho milujeme.
Já si volím být člověkem, který miluje tebe.
Miluji tě od chvíle, kdy jsem tě spatřil, a i v budoucnu si vždy zvolím tebe.
Annabel St. Georgeová, ty jsi žena, kterou si chci vzít.
To se nikdy nezmění.
A bude-li třeba, ač vím, že na Boží hod může na střeše být rušno,
vyběhnu to z ní vykřičet do světa.
Miluji tě, Nan.
- Já se bála, že sis to rozmyslel. - Nerozmyslel. Vůbec.
Ať si Vánoce tak nekomplikujeme.
Theodore, tohle musíme probrat v soukromí.
Překlad titulků: Jiří Sailer