Uzskatu, ka mēs uzvarējām. Abi kopā.
Pikošanās čempioni.
- Skat, kas ieradies. - Jā. Te nu es esmu.
Jūsu Gaišība.
Priecājos, ka varējāt atbraukt. Vai ieradāties ar...
Beidzot būs jautrība. Redzu, ka Gajs par jums rūpējas.
Mēs rūpējamies viens par otru.
Laipni lūgti.
Vai māte zina, ka esi ieradies?
Paldies, ka rūpējaties par manu vedēju.
Vai tas būtu es?
Nu, es tā ceru.
Kurš gan cits? Mana māte smokingā?
Panāc. Paldies.
Tā. Ir Ziemassvētku vakars. Pavadīsim to kopā ar mīļotajiem.
PAMATĀ ĪDITAS VORTONES ROMĀNS
Vai tur iekšā kāds ir dzīvs?
Zini, Mailss ir jautrs un pievilcīgs.
Un viņam kā otrajam dēlam jāprecas naudas dēļ.
Tieši tādu es meklēju.
Zini, māte mūs nākammēnes aizvilks mājās, ja tu joprojām būsi briesmīgi neprecēta.
Ir Ziemassvētki. Nav īstais laiks domāt par mājām.
Ja gribi palikt, kāpēc tu nepreci viņu?
Es mīlu tevi!
Tu zini, ka viņas grib redzēt, vai sastrīdēsimies.
Kāpēc neviens nesaprot "draudzīgu šķiršanos"?
Varbūt mums jāizliekas, ka sastrīdamies, lai dramatiskāk?
Es varētu saķert tavus matus.
Piedod. Es ne... Es to tā nedomāju.
Šķiet, mēs abi zinām, kuram patīk, ja rauj matus, Dikij.
Meibla!
Nē!
Es tevi mīlu, Džinij.
Es mīlu tevi.
Izklausās pēc Končitas.
Kaut mēs varētu pavadīt Ziemassvētkus divatā.
Kad esi ar draudzenēm...
reizēm tevi mīlēt nav tik viegli.
Piedod. Es...
Džinij.
Tikai mēs.
Tikai mēs. Vienmēr.
Tā...
ko tu vilksi?
Noapaļo malas un nepaliec bez aizsardzības.
Pikošanās.
Noteikumi ir svarīgi, kā jau nereti dzīvē.
Ja tev jāizžāvē cimdi...
Drīkstu?
Runā, ka cimds
var būt parocīgs komunikācijas rīks.
"Esmu saderinājusies."
"Kaut es būtu kopā ar tevi."
"Vai padosi man tos riekstus?"
Jā.
Es dodu priekšroku skaidrai valodai, nevis runāšanai aplinkus.
Ņem droši.
Ziemassvētki ir laiks, lai ģimenes būtu ciešas,
bet korsetes vaļīgas.
Es savējo knapi sašņorēju.
Kāds prieks, ka šogad esi kopā ar mums.
Protams, Teodors patiesi laimīgs ir tikai savas pludmales un studijas tuvumā,
kā es to saucu - "ekstravagantā izolācijā".
Taču šogad kaut kā,
lai arī Skotija ir ļoti tālu no Kornvolas,
viņa sejā ir smaids, un varu tikai minēt, ka tas ir tevis dēļ.
Vienos Ziemassvētkos viņš zem gultas uzstādīja jauno rotaļu dzelzceļu
un mēs viņu neredzējām trīs dienas.
Kalpotājiem bija jāatstāj viņam šķīvji ar ēdienu kā kaķim.
Viņam bija 23 gadi.
Šķiet, seši vai septiņi.
Labākie viņa dzīves Ziemassvētki, kā viņš saka.
Visticamāk, līdz šim.
Tu viņu iepriecini vairāk, nekā es spēju iedomāties.
Arī viņš mani iepriecina.
Saprotiet, mēs... Mēs izbaudām viens otra sabiedrību.
Un kā mēs sauksim mūsu sniega bērnu?
- Izskatās pēc lorda. - Lords Sniegavīrs. Tā viņu sauks.
Domāju, ka mēs esam laba komanda, tu un es.
Džinij! Nāc spēlēties!
- Ātrāk. Aiziet. Nū! Kas tas? - Neesmu vārga.
- Nu beidz. - Kas tas ir, Lizij?
- Neesmu vārga. - Aiziet. Ātrāk!
Aiziet. Nū, Lizij! Aiziet.
- Džinij, nāc spēlēties. - Džinija atnākusi.
Kur tu slēpies? Nāc!
Lizij.
Varbūt tu sēdies ragavās, es vilkšu. Tu esi tik stipra kā skudra.
Tev viss labi?
- Jā. Viss kārtībā. Man viss labi. - Piedod. Palīdzēšu piecelties.
- Piedod. Tiešām? - Es teicu... Viss labi, tiešām. Jā.
Nē... Es...
Nē, man nevajag palīdzību. Es...
Oho.
Skat, cik tavs vīrs liels un stiprs, Džinij.
Jūs esat tik...
Viss, ko Džinija vēlas,
ko vēlamies mēs abi,
ir jauki pirmie Ziemassvētki kopā.
Un zinu, ka viņa ļoti bēdātos, ja būtu jebkāda jezga.
Vai tev tā nešķiet?
Cerēju tevi pirmīt satikt.
Jā, domāju, ka pikojoties un klaigājot
tu noteikti patiesībā meklēji mani.
Tovakar, kad atgriezāmies no laivu mājas, es biju briesmīga.
Man ļoti žēl. Mana mute reizēm...
Es par tavu muti neko nezinu.
Nu, es jūtos briesmīgi.
- Man nevajadzēja... - Man tas bija kas jauns.
Tas, kas notika.
Ko mēs darījām.
Ko es jutu.
Viss. Tas viss bija jauns.
Un man ir tik žēl, ka es...
Es arī to jutu.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Tā ir muļķīga...
Laikam.
Viņas abas, viņas man atgādināja...
Zini, viņas nedara to, ko darījām mēs. Ne tuvu.
Patiesībā viņām nav paveicies.
Bet tā jau būtu citāda muzikālā lādīte.
Vienkārši tas, kā viņas kopā...
Lai nu kā...
Mums ar Liziju drīz būs jāatgriežas Ņujorkā.
Un patiesībā esmu izdomājusi veidu, kā palikt,
bet, ja mans plāns neizdosies...
Lai veicas, Onorija.
Atceries, kā spēlējām Sardīnes un meklējām Meiblu?
Tolaik Sīdons bija...
Viņš bija pievērsies man.
Mēs meklējām guļamistabā, un es domāju...
Jūs iegājāt guļamistabā?
Viņš lika man izģērbties.
Un es to izdarīju.
Es biju kaila.
Es apgūlos uz gultas.
Nezināju, ko darīt.
Ko viņš darīja?
Pēc kāda laika viņš aizgāja.
Atsūtīja kalpotāju man pateikt, ka neatgriezīsies.
Es jutos pazemota.
Tāds jau laikam bija mērķis. Likt man justies nevērtīgai. Tas izdevās.
Es laikam gribēju būt ar viņu divatā.
Iespējams, ka pat gribēju viņu noskūpstīt.
Man bija kauns.
Kāpēc tu man to stāsti tagad?
Es satraucos par tevi.
Pati teici, ka reizēm viņš vēlas, lai esi tāda, kāda neesi.
- Nē, nerunā tā. Beidz. - Es zinu. Es zinu, ka gribēji vīru.
- Mums abām nepārtraukti lika to gribēt. - Nē. Es viņu mīlu.
- Labi, nav tikai... - Bet es nedomāju,
ka viņš tevi mīl tā, kā tu gribētu, lai tevi mīl.
Tātad tu nesaki, ka Džeimss piespieda tevi iet tajā istabā?
Vai viņš piespieda tevi izģērbties?
Vai norāva tavu kleitu?
Vai iegrūda tevi gultā?
Tā es neteicu.
Viņš tev neko nelika darīt.
Un, kad tu izģērbies, viņš kā džentlmenis devās prom.
Lizij, ja nožēlo to, ka apkaunoji sevi, nu, tā jau nav Džeimsa vaina.
Bet viņš ir mans vīrs.
Viņš izvēlējās mani, un es vienmēr izvēlēšos viņu.
Mosties!
Kam gan nepatīk Ziemassvētku snauda?
Būtiska.
Paldies.
Ka esi šeit. Un ka par visu rūpējies.
Mana meitene.
Mans dārgumiņš.
Mana meitene.
Nepareizā istaba?
Es cenšos kļūt mazāk atturīga.
Tu neesi atturīga.
Varbūt mani māc slepens kautrīgums?
Es redzēju tavas apakšbikses, pirms redzēju tavu seju.
Onorija.
Varbūt ir kāds vīrietis, kas tev iekritis acīs?
Nē, nav tāda vīrieša.
Zini,
pašpārliecinātība nav tikai lentes vai ziedi tavos matos.
Kad cilvēks saprot sevi, viņu apņem zināms mirdzums.
Un tev tāds, manuprāt, ir.
Un tas ir patiešām skaisti.
Protams, palīdz arī apakšveļa.
Fantastiska apakšveļa.
Zini, bez tevis Ričards visu laiku ir nelaimīgs.
Nu, mēs abi esam pagalam nožēlojami.
Bet viņš varētu mani atgūt vienā mirklī, ja vien izvēlētos atbrīvoties.
No kā?
No tā, kas viņu ierobežo.
Es tikai ēdu valriekstu.
Man prieks par tevi.
- Un man ir karstvīns. - Liela diena.
- Esmu šeit ar Teo. - Savu līgavaini.
Un tu esi šeit ar Džīnu.
Vai uzaicināji mani šurp, lai apstiprinātu faktus?
Negribu runāt par to, kas notika, kad mēs...
Nu, tad nerunāsim. Protams.
Reizēm mani pārņem panika par domu,
ka vienā mūžā jāietilpina visa pasaule.
Vai saproti, ko domāju?
Man tāds bija.
Liku kniepadatas visās vietās, ko gribēju apskatīt.
Un kur tu gribi doties tagad?
Uz miljoniem vietu.
Bet pēdējā laikā spēju koncentrēties tikai uz vienu no tām.
Gribu paskaidrot...
pirms mēs satikāmies,
uz īsu brīdi domāju, ka bagāta līgava varētu visu atrisināt.
Izglābt māju.
Kā muļķis es varbūt domāju, ka tas varētu glābt manu māti.
Bet tas bija, pirms satiku tevi.
Nana, kad satiku tevi, viss uzreiz bija pa īstam.
Lai vai kā, mūsu mājas vairs nav.
Manas mātes vairs nav.
Un tā telegramma? Pazudusī telegramma.
Kas tajā bija teikts?
Tajā bija teikts...
"Lai jauks ceļojums ar tavu līgavaini. Un varbūt kaut kad tiksimies."
Nu, Džīna šķiet ļoti jauka.
Patiesībā viņa tiešām ir.
Jā, pārsteigumu pilna.
Un viņas ģimene esot bagāta.
Tāpēc, iespējams, tava vēlēšanās tomēr piepildīsies.
Teo noteikti mani jau meklē.
Jā, jā, jā.
Skat, cik tu stipra.
- Jā. - Ei.
- Piedod. Tava kārta. Es varu iet. - Nē, paliec.
Zini, Minija dievina šo bumbu.
Skaties.
Kas tas? Kas tas?
- Viņai tā patīk. Nezinu, kāpēc. - Tā ir viņas mīļākā bumba.
- Nē, to nedrīkst ēst.
Minij, uzmanīgi.
- Malacīte. - Malacis.
Man patīk jūsu ziediņš, lēdij Onorija.
Tas noteikti ir dīvaini, mis Testvelij,
pavadīt visus Ziemassvētkus kāda cita ģimenē.
Nu, tāds ir mans darbs.
Un es sevi uzskatu par ko vairāk nekā...
Jūs esat neaizstājama.
Jūs bijāt vienīgā guvernante, kas centās man iemācīt franču valodu.
Bien sûr.
Tajā mājā nav viegli atrast jaunus horizontus.
Bet Ričards tagad ir precējies.
Viņam ir īsta iespēja būt laimīgam.
Un brīvam.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Kāpēc bildināji mani?
Tu ignorēji mani iepriekšējā naktī, kad mēs visi spēlējām spēles.
Tad no rīta tu uzradies ar gredzenu.
Virdžīnij, man nav viegli izrādīt jūtas. Tu esi satikusi manu ģimeni.
Ranīmīdā es centos iegūt skaistākās meitenes roku.
Tu mani satrauc.
Tikai tu.
Man tas jāpasaka skaļi.
Lizija teica, ka tad, kad visi spēlējām spēles, jūs abi...
augšstāvā...
Ak tā? Es tev neko nenozīmēju?
Džeims, lūdzu.
Es viņai pateicu, ka negribu to dzirdēt. Pateicu, ka tu nekad tā nerīkotos.
Pateicu, ka es vienmēr izvēlētos tevi, nevis kādu citu.
Vai esat šīs pagaršojis?
Paldies dievam, jūs te esat.
Mēs viens bez otra būtu pagalam.
Pārējie mūs vienkārši nesaprot.
Mēs esam brīvas dvēseles.
Ne vairs ilgi.
Mani vecāki plāno mani saprecināt ar kādu bagātu mamzeli.
Ja vien mēs abi varētu atrast partnerus, kas ļautu mums dzīvot, kā vēlamies.
Mails...
Kāds, kurš ir sieviete.
Florensa Naitingeila.
- Viesmīlis... - Ielej...
- Ķīmiķis. Zinātnieks. - ...ārsts...
- bār-bār-bārmenis. - Tēja.
- Tējas tase. Es. Esmu logu atvērēja. - Onorija. Onorija...
- Onorija. - Misters Džeimss Bulmens.
Kas?
Misters Džeimss Bulmens, viņš piegādā maniem vecākiem pienu.
Ja mēs viņu pazītu,
- noteikti šķistu, ka ļoti līdzīgs. - Es tikai...
Es nevienu nepazīstu.
Vai varu lūgt visu...
Meibla Elmsvērta, tas var šķist visai negaidīti.
Bet reizēm
pagadās kaut kas, kas šķiet tik pašsaprotams.
Vai jūs mani precēsiet?
Un palikt Anglijā kā jūsu sievai?
Tas būtu... Es domāju, tas būtu tiešām izcili.
Malacis. Tieši tā.
Meibla, dieva dēļ!
Tas ir izdevīgi mums visiem. Nu māte nevarēs mūs aizvilkt mājās.
Bet...
Meibla, tu taču īstenībā... Tu viņu nemīli.
Nē. Nu, ne vairāk, kā viņš mīl mani.
Bet kurš precēts pāris var godīgi teikt, ka ir iemīlējušies?
Vai varējāt izturēt? Bija tik ilgi jāgaida.
Gandrīz jau pienāca Otrie Ziemassvētki.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Tas ir siers.
Jūs esat ļoti pārsteidzoša sieviete.
Es šogad baidījos no Ziemassvētkiem.
Jūs tos padarījāt daudz...
Vai gribat rīt doties izjādē?
Palaist garām Ziemassvētku pusdienas un izvairīties no visa tā trakuma.
Ļoti labprāt.
- Vai paņemsiet līdzi savu sieru? - Siers būs galvenais.
Džeims?
Džeims, lūdzu, piedod.
Ko varu darīt?
Es vienmēr daru visu iespējamo, lai apliecinātu tev savu pieķeršanos.
Es tev uzticos. Uzticu tev savu dzīvi. Tu esi mana dzīve. Man nav noslēpumu.
Vai vari teikt to pašu?
Man sāp, ka nedod man iemeslu paļauties, ka uzticies man.
Tā ir. Es uzticos tev. Es izvēlos tevi.
Un tomēr tu pieturies pie bērnišķīgās pārliecības,
ka esi māsa un meita, un draudzene,
sačuksties ar viņām par sazin ko.
Kā varu zināt, ka patiešām mani mīli?
Bez šaubām. Kā lai zinu, ka esmu tev svarīgāks par citiem?
Pierādi to man!
Lūdzu.
Tā būtu jābūt.
Es tevi gaidīju.
Es kļūšu par labāku vīrieti.
Apsolu. Es tev pierādīšu.
Tev jāpierāda sev pašam.
Never vaļā!
Nevaru.
Ienāciet.
- Priecīgus Ziemassvētkus, lēdij Marebla. - Priecīgus.
Lord Marebl.
Atnācu atvadīties.
Man piedāvāta darbavieta Kornvolā, ko esmu pieņēmusi.
Jūs braucat prom? Bet ir Ziemassvētki.
Diemžēl mani gaida nekavējoties. Mana kariete tiek jau gatavota.
Ko varam darīt? Kā varam jūs pārliecināt...
Diemžēl esmu izlēmusi, lēdij Marebla.
Vēlu jums abiem veiksmi un priecāšos uzzināt, kā jums klājas.
Bet domāju, ka pienācis laiks pārmaiņām.
Mums visiem.
Minija būs apģērbta un gatava, kad jūs būsiet.
Priecīgus Ziemassvētkus, Jūsu Gaišība.
Ceru, ka jums bija tiešām brīnišķīgs...
Lūgšu tevi sakārtot tavas somas un nekavējoties doties prom.
Vai tas ir... Vai jūs...
Mani nesen informēja par tavu nepatīkamo stāvokli.
Ka esi tēva neuzticības rezultāts.
Publiski paziņosim, ka tavs tēvs ir saslimis
un tev jāatgriežas Amerikā.
Līdz nākamajai sezonai visi noteikti jau būs aizmirsuši...
Pag, pag. Bet kā jūs... Kurš jums pateica?
Teo, protams, būs sāpināts.
Bet viņš sapratīs, ka jūsu laulība nav iespējama.
Bet vēl vakar jūs teicāt,
cik ļoti viņš mani mīlot un kā es viņu iepriecinot.
Tam nav sakara ar neko tik triviālu kā mīlestība, Anabela.
Ja tu apprecētu manu dēlu,
tu iznīcinātu 500 pieklājības un ziedošanās gadus.
Iedzimtība nav viena no tām muļķīgajām spēlēm, kas tev patīk.
Bet neviens nezina. Nevienam nav jāzina. Mums nevienam nav jāsaka.
Man ir ārkārtīgi žēl, ka meloji, Anabela.
Zinu, ka nāc no valsts,
kur cilvēkus nenomāc piedienīguma noteikumu nasta,
bet šajā valstī tāda uzvedība ir nepieņemama.
Es ceru, ka nekad tevi vairs neredzēšu.
Lora.
Lūdzu, nebrauc prom. Paliec.
Jums labi izdodas nostāties pašam uz savām kājām, lord Ričard.
Jums ir pašam sava ģimene. Vecās attiecības nav vajadzīgas.
Minijai tevis ļoti trūks. Končitai arī.
Tam nav ne mazākā sakara ar Končitu.
Tikai viena no garās plejādes cilvēku, kuri nekad mūs nesapratīs.
Vai tu viņai pateici?
- Priecīgus Ziemassvētkus? - Nē. Nē.
Par mani. Par manu māti.
Nana, protams, ne. Teicu, ka to nedarīšu.
Bet tu esi vienīgais, kas...
Reiz es varbūt apsvēru iespēju izstāstīt, bet apsolīju, ka nestāstīšu.
Un pēc visa... Kad tieku ierauts istabās...
Tātad, ja hercogiene zina, vai tas nozīmē...
Es neprecēšos. Par to vari būt drošs.
Un kā tu jūties?
Kā tu jūties par to, ka neprecēsies?
Atvieglota.
Nebiju domājusi, ka to teikšu.
Man jāiet un jāizstāsta viņam.
Nana.
Džinij.
Džinija darīja tā, kā uzskatīja par pareizu, Anabela.
Kā jau vienmēr.
Es tev nekad nepiedošu.
Nemūžam.
Es visu zaudēšu tikai tāpēc, ka tu esi...
Visvairāk Džinija vēlas izvairīties no apkaunojuma, Nana.
- Tāpēc, ja tu dotos prom bez trača... - Vai to tu gribi? Patiešām?
Man žēl. Tiešām žēl. Es...
Bet tavs kauns nav mana vaina.
Laulībai nevajadzētu balstīties melos. Tev taisnība.
Un arī dzīvei ne.
Kam tu pateici?
Hercogiene tik laipni uzaicināja mūs uz Ziemassvētkiem, mīļā.
Ir absurdi domāt, ka tas būtu palicis noslēpums.
Labāk to izspēlēt ātri, bez jezgas.
Ja tava māsa netic, ka tu rīkojies pareizi,
tas diemžēl tikai atkal pierāda, ka esat attālinājušās.
Anabela, kā runājām, tu mums nepiebiedrosies. Apsēdies, Teodor.
- Varbūt sāksim? - Lūdzu. Jūsu Gaišība, es gribēju...
Man apnicis baidīties, un ir kaut kas, ko gribu pateikt skaļi.
Esmu dzimusi ārlaulībā.
Mans tēvs bija neuzticīgs,
un Patriša Sentdžordža nav mana miesīgā māte.
Lai gan es esmu sapratusi, ka par māti padara kas vairāk par asinīm.
Un šajos pēdējos dažos mēnešos esmu jutusi miljoniem lietu,
bet turpmāk atsakos just...
kaunu.
Un varbūt tas ir amerikāniski un bezkaunīgi.
Un varbūt man to vajadzētu norādīt ar cimdu
un cerēt, ka neviens nepamanītu.
Bet es lepojos, ka esmu izdzīvojusi šo atklāsmi.
Es lepojos ar savu māti.
Un es lepojos būt...
Es lepojos būt.
Man tiešām žēl, ka esmu tev melojusi.
Es baidījos.
Reizēm, jo vairāk gribi kādam kaut ko izstāstīt,
jo grūtāk to izdarīt.
Bet man ļoti žēl, ka esmu tevi apkaunojusi,
un man ļoti žēl, ka sabojāju Ziemassvētkus.
Pusdienas izskatās jaukas.
Tev, protams, ir taisnība.
Visa šī scēna ir ļoti amerikāniska.
Bet tā nu ir sagadījies, ka esmu ļoti iemīlējies amerikānietē.
Labāk nekā citi zinu, ka neizvēlamies to, kā piedzimstam.
Bet mēs izvēlamies, kas mēs esam un ko mīlam.
Es izvēlos būt cilvēks, kas tevi mīl.
Es iemīlēju tevi mirklī, kad ieraudzīju, un es nekad nebeigšu izvēlēties tevi.
Anabela Sentdžordža, tu esi sieviete, ko gribu precēt.
Tas nekad nemainīsies.
Ja nepieciešams, lai arī Ziemassvētkos tur augšā mēdz būt pārpilns,
es to izkliegšu no jumta.
Es tevi mīlu, Nana.
Satraucos, ka būsiet pārdomājis.
Neesmu. Itin nemaz.
Padarīsim Ziemassvētkus vienkāršākus.
Teodor, mums tas jāapspriež divatā.
Tulkojusi Aija Oliņa