Всички ще знаят и ще шушукат зад гърба ми.
Честита Нова година. - Радваме се, че дойдохте.
Благодаря, честита и на вас.
Не мога да погледна никого в очите. - Само не поглеждай в градината.
Четири часа. - До полунощ ли?
Докато стане приемливо да ги помолим да си тръгнат.
Така ли?
Нали ти казах.
Лорд и лейди Бритълси.
Ваша светлост, радваме се, че дойдохте. - Благодаря ви, че ни поканихте в дома си.
Желая ви щастлива Нова година.
Поне не сме най-засрамените тук.
Баща му се върти в гроба. Да се ожени за незаконородена!
И все пак ще се ожени за нея!
Явно я обича. - Или го е омагьосала.
Може и тя да е бременна с копеле.
Ще потърся приятелките си.
ПО РОМАНА НА ЕДИТ УОРТЪН
Ето те и теб. - Извинете ме.
Забравих как изглежда дружеско лице.
Не те посрещат особено топло. Сигурно усещането ти е непознато.
Надявах се всички да приемат като мен потеклото на Нан.
Но не са благосклонни.
Нан има късмет, че се влюби в толкова добросърдечен и благороден мъж.
И достатъчно богат, че да си го позволи.
Правя го, защото не ме интересува, не защото мога да си го позволя.
Финансовите затруднения са без значение, ако ги нямаш.
Не си ли довел Джийн?
Как е Нан? Крие се от надменните ли?
При приятелките си е.
Благодаря за загрижеността, но познавам годеницата си по-добре.
Естествено.
Но знам какво е да се чувстваш нежелан. Това също ти е напълно непознато.
Здравейте, дами и красиви мъже. Добре дошли на нашата феерия.
Честита Нова година! - Наздраве.
Виж ти! Лейди Бритълси се е променила.
Най-хубавото е, че всъщност си е същата.
Кончита! - Не!
Какво да ви кажа, успях да убедя организаторите. Забавлявам се както мога.
Точно такива шумни веселия мразят най-много.
Да пием за това! - Наздраве.
Веселиш ли се?
Гледат ме като бездомно куче, което си бил така добър да приютиш.
Оттук нататък ще бъда само срамът на баща ми.
Нищо подобно. След седмица ще станеш херцогинята на Тинтажел
и ще бъдеш приета и уважавана.
Не, ти си приет и уважаван. Не искам да ме уважават заради теб.
Уважението трябва да се заслужи.
Цял живот се мъча да бъда какъвто искат хората.
Свикнал съм с шушукането. Просто доскоро в него имаше...
Възхита?
Съжалявам, че ти съсипах репутацията.
Не заявих ли ясно на Коледа, че те обичам? И че избирам да споделя бремето ти?
Така ли гледаш на мен? Като на бреме?
Нарочно извърташ думите ми. Защо не си благодарна?
Забравяш, че още щом разкри тайната си,
аз я пренебрегнах. - Как бих могла да ти се отплатя?
Какво са направили с къщата? Прилича на цирк.
Кончита пак успя да изложи родителите ми.
Джини? Скъпа, не се притеснявай.
Едва ли ще ни посрещнат твърде топло. - Нищо, ще се топлим взаимно.
И винаги ще съм твой. Стигам ли ти?
Стигаш ми, и още как.
Вие сте от американките, нали? - Аз съм първата американка.
Посъветвайте приятелката си да плаче другаде, не в тоалетната.
Образува се опашка.
Благодаря. Извинете.
Нан, отвори. Вътре ли си? Нан?
Скъпа.
Такава глупачка съм. Разбира се, че ще ме съдят.
Но не съдят само мен, а и Тио. - Не и ние.
Добре си решила. Няма да излезем от ваната, докато не ти мине.
Сто пъти исках да ви кажа за майка ми.
Мислех, че щом всички разберат, ще се сложи край.
Така бяхме улисани да мислим за съпрузи, че се отдалечихме.
Не сме толкова далеч. - Не!
Нан! Не, никога не сме били твърде далеч.
Боже мой.
Ползваме тоалетната!
Джини.
Нан.
Как е тя?
Идеално.
Здравей. Липсваше ми.
Добре че се върнаха.
Дали нашите са ни гъделичкали така?
Не знам.
Не си го представям.
Понякога си внушавах, че г-ца Тествали ни е майка.
Не беше трудно. Грижеше се за нас като истински родител.
Но не и нашите, нали?
Затова бяхме залепени за нея. Особено ти.
Тогава ми се струваше объркващо.
И ти ли мислеше така?
Беше много млад, още момче.
Много пъти сутрин виждах, че не си спал в леглото си.
Не ти влизаше в работата да ме търсиш.
Спокойно, няма нищо.
Не плачи.
Често си спомням за онова лято, как играехме на криеница.
Ти винаги се издаваше, помниш ли?
Усетеше ли, че съм наблизо, прихваше.
Но после се появи тя и ти вече не искаше да си играем.
Видях те пак засмян чак когато срещна Кончита.
Нан.
Видя ли кой е тук?
Татко, тъкмо казвах на Вирджиния, че всички лешояди са дошли
само за да зърнат опозорената бъдеща херцогиня.
Да, добре.
Момчето ми, искам пръв да прекрачиш прага след полунощ.
Защо не Ричард? - Щура се наоколо като муха без глава.
В неговото състояние не бива да прекрачва пръв прага.
Знам ли какъв лош късмет ще ни навлече. - Отивам до тоалетната.
Ще ми липсваш.
Майко. - Скъпа, искахме да те изненадаме.
Щяхте да идвате другата седмица. - Това е изненадата.
Къде е Нан? Липсвахте ми.
Майко...
Джини, какво ти е? Какво има?
Джини.
Значи всички знаят.
Все пак всичко се нареди. Тио е джентълмен и сватбата ще се състои.
Пък и на Нан й олекна, че вече няма тайни и че Тио толкова я обича.
Може би така е по-добре.
Може би.
Е, ти от малка си приказлива.
Съжалявам, че те изложих, мамо, но сметнах, че е важно.
Не си ме изложила. Повече няма да се срамувам.
Вярвай ми, не съм искала умишлено да ти навредя.
Но умишлено си навредила на сестра си, от което ми става много мъчно.
Моята Джини не е такава. Не разбирам.
Нан.
Сигурно се чувстваш ужасно. Съжалявам. - Нищо, приятелките ме утешават.
Миличка. - След като нямам близки тук.
Значи херцогът все пак ще се омъжи за теб?
Много благородно.
Всички ни одумват.
Значи сме важни. Но си щастлива, нали?
Гай!
Това е Гай Туорт, най-старият приятел на Тио.
Родителите ми. - Няма нужда, не съм важна клечка.
Приятно ми е. - И на нас.
Всеки приятел на херцога е... - Още ли ти трябва помощ за онази работа?
Да, благодаря ти. - Хубаво.
До скоро.
Е, все пак ще има щастлив завършек.
Трейси, тя се преструва. Както и ние.
Знаеш най-хубавите места.
Не се срамувай от потеклото си.
Г-жо Сейнт Джордж. - Лейди Бритълси. Какво шикозно парти.
Много сте любезна.
Полковник, ще ни донесете ли питиета? - Да, разбира се.
Само да ви кажа, че ако слуховете са верни,
граф Лестър е имал поне едно кукувиче в гнездото.
Не се е показвал в обществото от десетина години.
Колко сте смела, че идвате тук въпреки всичко!
Възхищавам се на липсата на срам у американците.
Да, безсрамна съм. - Така ви искам. Браво на вас.
Добре дошли, г-жо Сейнт Джордж. Един танц?
С удоволствие.
Ужасно съжалявам, че нашето семейството ви посрами така.
Не се извинявайте, госпожо.
Скоро ще сте майка на херцогиня и не сте длъжна да се обяснявате.
Сигурно сте изтощена. Не е лесно да носиш чуждо бреме.
Колкото и да е тежко,
то е като перце в сравнение с онова, което е принудена да търпи Нан.
Знайте, че аз не просто се женя за дъщеря ви.
Обичам я.
Това е единственото, което съм искала за дъщерите си.
А за вас самата?
Какво искахте за себе си?
Май всички искаме да се скрием тук горе.
Само тежки драми, Ричард. Прихванал си го от жена си.
Хайде, ставай, да те облечем. Ела.
Хайде. - Майко, трябва да ти кажа нещо.
Не може ли да почака? Гостите сигурно отмъкват сребърните прибори.
Преди години, когато я взе на работа...
имах...
Аз ухажвах,
така да се каже, г-ца Тествали.
Бяхме интимни.
Мислех, че сме влюбени, но започвам да се чудя...
Като се замисля сега, ми се струва меко казано объркващо.
Този път поиска ли ти пари?
Знаела си?
Кой, мислиш, я убеди да напусне първия път?
Не си ми казала нищо. Не си го обсъждала с мен.
Аз съм ти майка. - А аз бях наивен юноша.
Във висшето общество майките не споделят със синовете си.
Отпратих я, преди да сглупиш
да й предложиш брак, което щеше да опозори не само теб,
а и брат ти и сестра ти.
Опазил Бог животът им да не бъде тъй безметежен.
Няма да слушам повече досадното ти хленчене. Стига, моля те!
Вече си мъж. Дръж се подобаващо.
Наплискай си лицето и ще те чакам долу.
Осем, девет, десет.
Тук съм!
Така.
Нямам представа.
Кой сте вие?
Не ме позна, а аз познавам всеки сантиметър от теб.
Съсипа живота на Нан, а сега позволяваш съпругът ти да ме унижава отново.
Мислех, че ти трябва закрила,
но и ти си същата като него. Лика-прилика сте си.
Лизи.
Тук всички са или пълни сухари, или ни се присмиват.
Намери си палтото, тръгваме си. - Още няма полунощ.
Все едно! Писна ми да шушукат, а и бездруго всички ме отбягват.
Искам да си ходим. - А какво искам аз?
Моля?
Откъде да знам, Пати?
Питал ли си се някога? Дори веднъж?
Интересува ли те изобщо? - Хайде да си намерим палтата.
Няма да те оставя.
Само че, Трейси...
Аз те оставям.
Скъпа, без мен нямаш нищо.
Вече не е така.
Не чу ли? Дъщеря ми се жени за херцог.
Ще бъда майка на херцогиня и ще имам сила, която не се купува с пари.
Силата да те напусна.
Виж, Пати...
И двамата сме изморени след това дълго пътуване.
Прекалихме с шампанското, а сега и тази бъркотия... Моля те.
Да поспим и да поговорим утре. - Няма какво да говорим.
Вече няма да се преструвам, че се смея на шегите ти,
или да си затварям очите, щом се загледаш по някоя фуста.
Заслужавах повече, но децата бяха по-важни.
Колкото и нищожна да се чувствах, градях тяхното самочувствие.
Сега имам подкрепата им
и не можеш да ме засегнеш.
Щом Нан се омъжи и се върнем, бъди сигурен, че ще поискам развод.
За пръв път празнувам Нова година в Англия.
Почти полунощ е. Намери годеника си.
Сгодих се, за да си остана такава, каквато съм.
Ето каква си значи - лъжкиня и разочарование за всички.
Забравих, че най-много обичаш да унижаваш хората.
Преди да те срещна, си бях добре.
Никога не съм си въобразявала, че съм необикновена.
Нашите не ме лъжеха, че някой ден ще бъда желана.
Знаех си границите и се бях примирила с тях.
Но се появи ти
и ме накара да се почувствам толкова...
Мразя те, задето пробуди у мен надежда, че някой може да ме обикне.
Безпокоях се за теб, но виждам, че са те утешили.
Бяхме горе. - Гледахме от покрива.
Виждал ли си гледката от там? - Не.
Великолепна е.
Сигурно.
Остават три минути! По-бързичко!
Излезте преди камбаните и навалицата.
Да отидем ли? - Ти върви.
Трябва да обсъдя нещо с моя кум.
Та значи, сватбата...
Да, свързано е с нея.
И с това, че все се увърташ около бъдещата ми съпруга.
Приятели сме.
С теб сме приятели отдавна, поне на теория,
но не си ми пращал телеграми с обяснения в любов.
Знаел си, а не каза нищо? - Точно така.
Аз съм злодеят, не мъжът с любовните писма до годеницата на приятеля си.
Но не ти свършиха работа. Тя избра мен.
Дали?
Хайде всички!
Десет, девет,
осем, седем,
шест, пет,
четири, три,
две, едно.
Честита Нова година!
Добре дошъл.
Стой далеч от нея!
Честито.
Той започна. - Замери ме с храна!
Да не сте петгодишни? Какво става?
Телеграмата, която ти изпратих, не се е изгубила.
Прочел я е и я е скрил от теб.
Мислех, че е за мен, от най-стария ми приятел.
Не знаех, че е толкова лична. - Но защо не ми я даде?
Какво пишеше?
По-добре да не... - Кажи й.
Искаш ли?
Стига вече тайни. Трябва да й кажеш.
Кажи й!
Беше нещо като...
"Скъпа моя Нан."
"Скъпа моя Нан.
Тази година научих много за скръбта, но напоследък не мога да си обясня защо
ми е толкова тежко, че те загубих, след като не си моя.
Може би защото е точно обратното. Защото част от мен...
Част от мен..."
"Винаги". - "...винаги ти е принадлежала."
С това искам да кажа, че сърцето ми ти принадлежи.
Продължавай.
"Но сега заради..."
"Заради моята нерешителност ще си остана самотен навеки.
Бяхме толкова близки, Нан, нали?
Но не мисли, че бягството ми от Рънимийд има нещо общо с теб.
Аз съм слаб и объркан, Нан, но любовта ми към теб не е такава.
Глупавият план на баща ми
да спасим къщата се превърна в угризение от мига, в който се срещнахме.
Защото чувствата ми към теб не бяха планирани.
Ти ме заплени.
Важно е, че си незаконородена,
но само защото е част от теб.
Ти си просто съвършена.
Вечно твой, макар да знам, че никога няма да бъдеш моя,
Гай."
Прочел си я в Ню Йорк?
Вече бе решила да се омъжиш за мен. - Разбрал си за майка ми?
И не каза нищо?
Да, аз... Нан.
Ричард.
Накъде, милейди? - Моля?
Къде отивате? - Просто карайте.
Нан, спри!
Нан. - Защо не ми каза, че знаеш?
Казах на всички, че ми е все едно как си родена.
За мен не е все едно! Ако можех да говоря откровено...
Умирах от страх да не разбереш. Не ми даваше мира.
А ти през цялото време си знаел! - Мислех, че ти правя добро.
Чудесно описание на връзката ни!
Трябва ли да се чувствам виновен за жеста си?
Това не е добрина, а мълчание. Цялата ви страна го предпочита.
Не си великодушен херцог, който ми е простил,
а си потаен и си мълчал месеци наред,
без да ти хрумне, че ще е по-добре да го изречеш.
Виниш мен, че имам тайни.
Не те виня. - Не аз трябваше да го кажа!
Кое щеше да е по-добре - да те засрамя, или да уважа мълчанието ти?
Изборът дали да мълчиш, или да споделиш, беше твой.
Аз заявих пред всички, че те обичам безусловно,
но няма да се боря за жена, която не изпитва същото към мен.
На коя част от написаното в телеграмата реагираш така?
Влюбена ли си в него? - Не става въпрос за Гай.
Нито пък за теб. Става въпрос за мен.
Явно мислиш само за себе си.
Дик? Какво правиш?
Като по-млад се качвах тук.
Когато бях самотен или ядосан. Тоест често.
Не трябваше да те водя тук. Не трябваше да ги допускам до теб.
Кого? - Родителите ми.
Задушават те с мълчанието си.
Винаги е било така.
Предполагам, че тогава...
Просто исках да ми обърнат малко внимание.
Съжалявам, че имам такова семейство.
Нищо, сега аз съм твоето семейство. Няма да се отървеш от мен.
Истина ли е?
Онова, което си ми написал?
Всяка дума.
Поне тогава бе така.
А сега?
Ти избра Тио.
Това не е отговор.
Нямах избор, трябваше да те забравя.
Предложих брак на Джийн. Мисля, че ще се научим да се обичаме.
Двамата с теб трябва да се отърсим от чувствата си.
Сега ще си тръгна.
Джини?
Къде си, Джини?
Виждал ли си Джини? - Откакто удариха камбаните - не.
Ето те. Какво правеше отвън, за бога?
Гледах фойерверките.
И как бяха?
Много далечни.
Кога си го правил за последно? - Да гледам как налагаш цицина с месо ли?
Кога си се бил?
Боже. Последно се бих...
с Хенри Бъртън. - Хенри Бъртън.
Щях да се справя и сам с него. - Безспорно.
Макар че беше едър за 12-годишен. - Беше огромен.
Почти 1,80 м. - По-скоро два метра.
Иначе щях да го просна.
Ти винаги ме пазеше.
Не биваше да пускам телеграмата.
Не биваше, знам, но бях ужасно пиян.
Трябваше да ти призная, но не го сторих.
Съжалявам.
Сбогом.
Ваша светлост.
Грижи се за Нан.
Превод на субтитрите Живко Тодоров