Jistěže to bude vědět každý. Budou si špitat.
- Šťastný nový rok. - Velmi nás těší.
Děkuji. I vám šťastný nový rok.
Nemůžu se na ně ani podívat. Na nikoho.
Proboha, nekoukej do zahrady.
- Co... - Čtyři hodiny.
Do půlnoci?
Dokud je nebudeme moci všechny poslat pryč.
Opravdu?
Já ti to říkala.
Lorde a lady Brightlingseaovi.
Vaše milosti, moc nás těší, že jste přišel.
Děkuji, že jste poskytli svůj krásný dům. A přeji vám šťastný nový rok.
Aspoň tu nejsme ti nejzahanbenější.
Jeho otec se bude obracet v hrobě. Vzít si nemanželskou dceru.
Věřila bys, že si ji i přesto vezme?
Za tím musí být láska.
Nebo čáry.
Třeba sama nosí parchanta.
Musím jít najít svoje kamarádky.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
BUKANÝRKY
- Tady jsi. - Pardon.
Už skoro nevím, jak vypadá přátelská tvář.
Vidím, že tě neuvítali nejlíp.
To ti musí připadat kapku cizí.
Doufal jsem, že si vezmou příklad z mé reakce na původ Nan.
Každý asi není tak velkorysý.
Má to Nan štěstí, že se zamilovala do tak šlechetného a velkodušného muže.
A s prostředky, aby její tajemství přehlédl.
Je to proto, že pro mě nemá význam. Ne proto, že si to můžu dovolit.
Ovšem. Finanční problémy jsou bezpředmětné, když je neznáš.
Dnes jsi tu bez Jean?
A co Nan? Skrývá se před nadutci?
Nan je s kamarádkami.
Je fajn, že se staráš. Ale svou snoubenku znám líp než ty.
Jistě.
Ale já zase znám pocit nedostatečnosti.
I to je ti zcela cizí.
Zdravím, dámy a krásní muži.
Čau!
Vítejte v našem spektáklu.
- Šťastný nový rok všem. - Na zdraví.
No tedy, lady Brightlingseaová se rozhodně změnila.
Víš, báječné na tom celém je, že se nezměnila.
- Conchito! - Ne!
Můžu snad za to, že mě organizátoři mají za tak přesvědčivou?
Hledám potěšení, kde můžu.
Napadá vás něco, co by je štvalo víc než tohle?
- Tak na to. - Na to.
- Jo. - Připíjím na to.
Bavíš se?
Jednají se mnou jako s toulavým psem, jehož ses blahosklonně ujal.
Odteď už navždy budu jen hanbou svého otce.
To vůbec ne. Za týden budeš vévodkyně z Tintagelu
se vší možnou legitimitou a úctou.
Ne, s tvou legitimitou a úctou. Ráda bych i nějakou sama pro sebe.
No, respekt si člověk musí zasloužit.
Já dřu celý život, abych byl tím, kým mě lidi chtějí.
Na šuškání jsem samozřejmě zvyklý. Jen donedávna to šuškání bylo...
Obdivné?
Tak to mě mrzí, že jsem ti zkazila pověst.
Nedal jsem o Vánocích jasně najevo, že tě miluju?
A že chci tvé břímě sdílet?
Tak mě tedy vnímáš? Jako břímě?
Schválně to překrucuješ.
Proč nejsi vděčnější?
Zapomínáš, že hned jak jsi své tajemství vyjevila,
- já ho přehlédl. - Ach, jak ti jen mohu poděkovat?
Co to s tím domem provedli? Vypadá jako cirkus.
Conchitě se opět podařilo mé rodiče ztrapnit.
Jinny?
Drahá, není důvod k nervozitě.
Neočekávám zrovna vřelé přijetí.
No, můžeme být vřelí jeden k druhému.
A vždycky budeš mít mě. Postačím ti?
Postačíš naprosto bohatě.
Ty budeš jedna z těch Američanek.
Já jsem původní Američanka.
Mohla bys své kamarádce poradit, ať jde brečet jinam než na záchod?
Způsobuje frontu.
Děkuji. Omluvte mě.
Nan, otevři.
Jsi tam? Nan?
Nan?
Čau.
Zlatíčko.
Připadám si jak pitomec. Ovšemže mě všichni budou soudit.
A nesoudí jen mě. Oni soudí Thea.
Ale my nesoudíme.
Máš dobrý nápad.
Takže, Nan, z té vany nevylezeme, dokud ti nebude líp.
Tolikrát jsem ti zkoušela o matce říct.
A myslela jsem, že až to všichni zjistí, už to celé skončí.
Zřejmě jsme si dělaly tolik starostí s manželi, že jsme se vzdálily.
Zas tak daleko od sebe nejsme.
Ne.
Nan. Ne, nikdy. Nikdy nedodržujeme slušnou vzdálenost.
Ježíši.
Jsme na toaletě.
Jinny.
Nan.
Jak se má?
Skvěle.
Ahoj. Jé, stýskalo se mi.
Fajn, že jsou zpět.
Myslíš, že nás naši taky tak lechtali?
To nevím.
Neumím si to představit.
Občas jsem za matku brala slečnu Testvalleyovou.
Nebylo to nic těžkého. Dělala všechno, co by měla dělat matka.
To jsme nezažili, viď?
Asi proto jsme k ní tak lnuli.
- Ty nejvíc. - To není...
Tehdy jsem z toho byla dost zmatená.
A říkám si, jestli ty taky.
Byl jsi velmi mladý. Vlastně ještě chlapec.
Všechna ta rána, kdy ses neprobouzel ve své posteli.
Nebylo tvým úkolem mě chodit hledat.
To nic.
Hej.
Všechno je dobré.
Hej.
Často vzpomínám na to léto, jak jsme hráli na schovávanou.
Vždy ses schválně prozradil. Vzpomínáš?
Jak jsi zjistil, že jsem poblíž, rozesmál ses.
Ale pak přišla ona a ty už sis hrát nechtěl.
Pak ses nesmál, až dokud jsi nepoznal Conchitu.
Nan.
Vidělas, kdo tu je?
Otče, říkal jsem Virginii, že všichni ti supi ničí dřevěnou podlahu,
jen aby zahlédli zostuzenou skorovévodkyni.
Ano, moc pěkně.
Tak, chlapče, chtěl bych, abys ty udělal první krok.
Ale co Richard?
Ten bloumá jako chudáček nebo holka.
Ale nemůžeme ho nechat překročit práh jako prvního v tomhle stavu.
Bůh ví, jakou smůlu bychom tím přivolali.
Půjdu na záchod.
Budeš mi chybět.
Pardon.
- Matko. - Drahoušku, chtěli jsme tě překvapit.
- Já myslela, že přijedete až za týden. - A to je to překvapení.
Kde je Nan? Stýská se mi po vás obou.
Matko, já...
Jinny, copak? Co se děje?
Jinny.
Takže to každý ví.
Ale vlastně to dopadlo docela dobře.
Theo je gentleman a svatba se dál chystá.
A Nan je jistě ráda, že už je vše venku a že ví, jak moc na ní Theovi záleží.
Tak možná je to tak nejlepší.
Možná.
Jinny, tys vždycky ráda mluvila.
Promiň, že jsem tě ztrapnila.
Ale nám to přišlo... Mně to přišlo vážně důležité...
Nejsem ztrapněná. Pocity trapnosti už jsem dávno zahnala.
Nikdy jsem neměla v úmyslu ti záměrně ublížit.
Ale záměrně jsi ublížila své sestře a z toho mi puká srdce.
To se té Jinny, kterou znám, nepodobá. Nechápu to.
Ach, Nan.
Musí to pro tebe být hrozné. Moc mě to mrzí.
V pořádku. Pečují o mě kamarádky.
Zlatíčko.
Když jsem bez rodiny.
Takže vévoda si tě chce vzít i tak, jo?
Pan správňák.
Všichni nás propírají.
Stojíme za propírání.
No a jsi šťastná?
Guy.
Tohle je Guy Thwarte. Theův nejstarší přítel.
- Rodiče. - To není třeba. Ne, jsem bezvýznamný.
- Moc mě těší. - I nás.
No, každý přítel vévody je i...
Ještě potřebuješ pomoct s tamtím?
- Ano, potřebuji. Děkuji. - Ano. Dobrá.
Tak zatím.
Nuže, konec dobrý, všechno dobré.
Tracy, ona předstírá. Jako my všichni.
Znáš ty nejlepší výhledy.
Kvůli pomlouvačům se nestyď za to, kým jsi.
- Paní St. Georgeová. - Lady Brightlingseaová. Jak vkusná párty.
Jste velmi laskavá.
- Tentokrát... - Plukovníku, nedonesl byste nám pití?
Ano. Ovšem.
Jen chci říct, jestli se tedy těm drbům dá věřit,
že hrabě z Leicesteru měl v hnízdě nejméně jednu kukačku.
Ovšem hrabě se přes deset let neukázal na veřejnosti.
Máte věru odvahu vyjít mezi lidi, buď jak buď.
Na vás Američanech obdivuji, že neznáte pocit hanby.
Já žádnou hanbu necítím.
To je správný přístup. Moc pěkně.
Paní St. Georgeová. Vítejte. Nezatančila byste si?
Tuze ráda.
Omlouvám se za tu ostudu, již vám moje rodina způsobila.
Vy se za nic omlouvat nemusíte.
A brzy se coby matka vévodkyně
nebudete zodpovídat nikomu.
Jste asi vyčerpaná.
Není lehké nést následky chyb druhého.
Ať musím unést cokoli,
není to nic v porovnání s tlakem, jemuž čelí Nan.
Doufám, že víte, že si vaši dceru jen prostě neberu.
Já ji také miluji.
Tak to je jediné, co jsem kdy chtěla. Pro obě své dcery.
A pro sebe?
Co jste chtěla pro sebe?
Zřejmě se všichni rádi skrýváme tady nahoře.
Ty neustálé scény, Richarde. To ses naučil od své ženy.
No tak. Vstávat. Oblékni se. Dělej.
Dělej.
Matko, musím ti něco říct.
Může to počkat, prosím? Vždyť nám dole kradou stříbro.
Před lety, když jsi ji zaměstnala...
jsem měl...
známost,
abych tak řekl, se slečnou Testvalleyovou.
Intimní.
Byl jsem přesvědčen, že se milujeme, ale začínám si říkat...
Když o tom přemýšlím teď, připadá mi to matoucí, mírně řečeno.
A...
Žádá tentokrát peníze?
Tys to věděla?
Kdo myslíš, že ji poprvé přesvědčil, ať odjede?
Ale nic jsi mi neřekla. Nemluvila jsi se mnou.
- Jsem tvá matka. - A já byl sotva muž.
Ve slušné společnosti matky se syny nemluví vůbec.
Poslala jsem ji pryč, než bys udělal něco pošetilého,
třeba ji požádal o ruku, čímž bys pošpinil nejen své jméno,
ale stáhl bys i bratra a sestru.
Bože chraň, aby snad měli život méně blažený.
Už mám po krk těch nářků.
Tak už dost, prosím.
Nyní jsi muž.
Chovej se podle toho.
Ošplouchni si obličej vodou a přijď dolů.
...osm, devět, deset.
Tady.
Tak jo...
Nemám ponětí.
Kdo jsi?
Zvláštní, že mě neznáš, když já znám každý kousek tvého těla.
Nejdřív zničíš život Nan a pak nečinně necháš svého muže, aby mě znovu ponížil.
- Lizzy. - Já tě chtěla chránit,
ale ty jsi stejně tak zlá jako on. Zasloužíte si jeden druhého.
Lizzy.
Všichni jsou tu buď škrobení, nebo se nám smějí.
Pojď. Vezmi si kabát.
- Odcházíme. - Není ani půlnoc.
To je mi fuk. Mám po krk toho špitání.
A stejně se mi každý vyhýbá.
- Chci odejít. - Ale co chci já?
Prosím?
Jak to mám asi vědět, Patti?
Zeptal ses někdy? Aspoň jednou?
Zajímá tě to?
Prosím, můžeme si vzít kabáty?
Nenechám tě tu.
Ale Tracy...
já zřejmě nechám tebe.
Zlato, beze mě nemáš nic.
To není pravda. Už ne.
Neslyšels? Moje dcera si bere vévodu.
Budu matkou vévodkyně
s takovou mocí, již za peníze nekoupíš.
S mocí od tebe odejít.
Tak dobře, Patti...
Oba jsme velmi unavení po nesmírně dlouhé cestě.
Měli jsme příliš šampaňského a teď ještě tahle změť.
Tak, prosím, pojďme...
Pojďme se prospat a promluvíme si zítra.
Už dost mluvení.
A předstírání, že se směju tvým vtipům,
či odvracení zraku, kdykoli tě upoutá cosi mladého a pěkného.
Zasloužím si víc.
Ale vždy jsem upřednostňovala své dívky. A jakkoli jsi mě ponižoval,
dbala jsem na to, aby ony stály zpříma.
A teď mohu stát na jejich ramenou...
kam ty nikdy nedosáhneš.
Až se Nan vdá a vrátíme se do New Yorku, vem jed na to, že požádám o rozvod.
Poprvé vítám nový rok v Anglii.
Bude půlnoc. Jdi najít svého snoubence.
Zasnoubila jsem se, abych mohla dál být sama sebou.
Tak to tedy jsi. Lhářka a zklamání.
Zapomněla jsem, že ponižovat druhé je tvůj koníček.
Bylo mi dobře, než jsem tě potkala.
Nikdy jsem nevěřila, že bych mohla být zvláštní.
Rodiče mi nenamlouvali, že by o mě jednou mohl být zájem.
Znala jsem své hranice. A smířila jsem se s nimi.
Ale pak jsi přijela ty...
a dalas mi okusit pocit...
Nenávidím tě za to, žes mi dala naději, že mohu být milována.
Bál jsem se o tebe, ale vidím, že se ti nálada zlepšila.
- Jen jsme se... - Dívali ze střechy.
Už jsi to viděl?
Neviděl.
Je to fakt něco.
To věřím.
Tři minuty. Šup, šup.
Vezměte si kabáty už teď a vyhněte se shonu.
- Můžeme? - Jdi napřed.
Musím něco probrat se svým svědkem.
Takže ta svatba...
Se svatbou to jistě souvisí.
S mou budoucí ženou a tvou neschopností držet se od ní dál.
S Nan jsme přátelé.
My dva jsme přátelé už hodně dlouho, teoreticky,
a nikdy jsi mi v telegramu nevyznal lásku.
Víš to celou dobu a neřekls to?
Přesně tak.
To já jsem lump,
ne muž, co posílá milostné dopisy přítelově snoubence.
No ale nezabralo to. Vybrala si mě.
Opravdu?
A je to tu!
- Deset, devět... - Deset, devět...
osm, sedm...
šest, pět...
čtyři, tři...
dva, jedna.
Šťastný nový rok!
Vítejte.
Drž se od ní!
Šťastný nový rok.
- On si začal. - Tys házel jídlo.
Copak je nám pět let? Co se děje?
Ten telegram, co jsem ti poslal, se neztratil.
On ho četl a zatajil ti to.
Já myslel, že je pro mě,
od mého nejstaršího přítele. Nenapadlo mě, že bude tak osobní.
Ale proč jsi ho nedal mně?
Co v něm stálo?
- Nemyslím, že... - Řekni jí to.
Chceš to po mně?
Už žádná tajemství. Rozhodně bys jí to měl říct.
- Stěží si... - Pověz jí to!
Bylo to nějak takhle...
„Nejdražší Nan...“
„Má nejdražší Nan.
Uplynulý rok mě naučil dost o zármutku,
ale poslední dobou si neumím vysvětlit,
proč tolik trpím ztrátou tebe, když jsi nikdy nebyla má.
Možná proto, že opak je pravdou.
Ta část mého já...
mého já...“
- „Vždy.“ - „...vždy patřila tobě.“
Tím jsem zřejmě myslel, že mé srdce patří tobě.
Pokračuj.
„A nyní kvůli...“
„A nyní kvůli vlastní zbabělosti budu navždy neúplný.
Byli jsme si tak blízcí, Nan. Že ano?
Ale sžírá mě strach, že si myslíš, že jsem z Runnymedu odjel kvůli tobě.
Jsem slabý. A jsem zmatený. Avšak Nan, má láska k tobě není ani jedno z toho.
Ale z otcova hloupého plánu
na záchranu domu se stal začarovaný kruh viny v okamžiku, kdy jsme se poznali.
Protože mé city k tobě nebylo možné naplánovat.
Vyrazilas mi dech.
To, že jsi nemanželská, je důležité...
neboť to přispělo k tomu, jaká jsi.
A jsi naprosto dokonalá.
Navždy tvůj, s vědomím, že nikdy nebudeš moje...
Guy.“
To vše sis přečetl v New Yorku?
- Už jsi byla rozhodnutá si mě vzít... - Věděls to? O mé matce?
A nic jsi neřekl?
Ano, já... Nan.
Jde o Richarda.
- Kampak, milostivá? - Prosím?
- Kam jedete? - Můžete prostě jet?
Nan. Stůj.
- Nan. - Jak jsi mi mohl neříct, že to víš?
Řekl jsem všem, že mi na tvém původu nezáleží.
- Zamiloval jsem se... - Mně ano.
Napadlo tě, že kdybychom to mohli probrat... Děsilo mě, že to zjistíš. Sžíralo mě to.
A tys to celou dobu věděl.
Bral jsem to jako laskavost.
To pěkně vystihuje náš vztah, že?
Mám se omlouvat, že jsem chtěl být laskavý?
To není laskavost. Je to mlčení. Celá tahle země preferuje mlčení.
Nejsi velkodušný vévoda, co mi ihned odpustil.
Jsi tajnůstkářský vévoda, jenž to měsíce dusil,
a nenapadlo ho, že by pomohlo říct to nahlas.
Ty viníš mě z tajnůstkářství?
- Neviním tě, jen... - Nebylo to na mně.
Co jsem měl udělat? Vyrukovat na tebe? Ztrapnit tě? Nebo ti dopřát soukromí?
Bylo na tobě, jestli to budeš tajit, nebo mi to jednou povíš.
Já řekl všem, že tě bezpodmínečně miluji...
ale nebudu bojovat o někoho, kdo mě v hloubi duše nechce stejně.
Na kterou část toho telegramu doopravdy reaguješ?
Miluješ ho?
Tady nejde o Guye.
Dokonce ani o tebe. Jde o mě.
Není to tak snad vždy?
Dicku? Co to děláš?
Jako mladší jsem sem chodíval.
Když jsem se cítil sám nebo byl naštvaný. Takže často.
Nikdy jsem tě sem neměl přivést. Neměl jsem je pustit do tvé blízkosti.
Koho?
Mé rodiče.
Dusí tě svým mlčením.
Tak to bylo vždy.
A tehdy jsem zřejmě...
prostě... jen chtěl nějaký vzruch.
Je mi vážně líto, jakou mám rodinu.
To bude dobré. Teď jsem tvoje rodina já. Máš mě na krku.
- Nan... - Myslels to vážně?
To, cos napsal v tom telegramu?
Každé slovo.
Tehdy ano.
A co teď?
Vybrala sis Thea.
To není odpověď.
Posunul jsem se dál. Musel jsem.
Požádal jsem Jean o ruku.
Naučíme se jeden druhého milovat.
Ty a já se teď od toho musíme oprostit.
Já teď odejdu.
Jinny?
Kde jsi, Jinny? Jinny?
Neviděls Jinny?
Od zvonění ne.
Tady jsi. Co jsi proboha dělala venku?
Sledovala jsem ohňostroj.
A jaký byl?
Velmi vzdálený.
Kdys tohle dělal naposledy?
Koukal, jak si matláš maso na obličej?
Pral se.
Ježíši. Naposledy s...
S Henrym Burtonem.
- Henry Burton. - Henry Burton.
Mohl jsem ho tehdy sejmout sám.
Bezpochyby.
- I když na 12 let byl fakt velký. - Byl to obr.
- Skoro metr osmdesát. - Aspoň dva deset.
Jinak bych ho zmákl.
Vždycky jsi na mě dohlížel.
A já byl hloupý, že jsem ten telegram poslal.
Děsně hloupý a... děsně opilý.
Měl jsem přijít za tebou, ale nepřišel.
Omlouvám se.
Sbohem.
Vaše milosti.
Dobře se o Nan starej.
Překlad titulků: Jiří Sailer