Alle vil naturligvis vide det. Alle vil hviske.
- Ja, godt nytår. - Godt, at I kunne komme.
Tak. Og godt nytår til jer.
Jeg kan ikke kigge på dem. Jeg kan ikke kigge på nogen.
Du må for guds skyld ikke kigge ud i haven.
- Hvad... - Fire timer.
Indtil midnat?
Indtil det er acceptabelt for os at bede dem alle om at gå.
Gjorde du?
Jeg sagde det jo.
Lord og lady Brightlingsea.
Deres nåde, vi er så glade for, at De kunne komme.
Tak, fordi I åbner jeres smukke hjem. Og rigtig godt nytår.
I det mindste er vi ikke dem, der er mest forlegne.
Hans far vender sig i graven. At gifte sig med et uægte barn.
- Tænk, at han stadig gifter sig med hende. - Det kan kun være kærlighed.
Eller heksekunst.
Måske bærer hun selv et uægte barn.
Jeg må finde mine venner.
BASERET PÅ EDITH WHARTONS ROMAN
- Der er du. - Undskyld mig.
Jeg begyndte at glemme, hvordan et venligt ansigt ser ud.
I fik ikke den varmeste velkomst. Det må føles lidt fremmed.
Jeg håbede, at de ville følge min reaktion på Nans herkomst.
Men ikke alle er så generøse.
Heldige Nan, at hun er faldet for en mand, der er så ædelmodig og overbærende.
Og med midler til at kunne se bort fra hendes hemmelighed.
Jeg ser bort fra den, fordi den intet betyder for mig. Ikke fordi jeg har råd.
Naturligvis. Økonomiske bekymringer er irrelevante, når man aldrig har haft dem.
Ingen Jean i aften?
Hvordan har Nan det? Gemmer hun sig fra de høje heste?
Nan er hos sine venner.
Det er pænt af dig at bekymre dig. Jeg kender min forlovede bedre end dig.
Naturligvis.
Men jeg ved lidt om at føle sig utilstrækkelig.
Endnu en følelse, du ikke kender til.
Hej, mine damer og smukke herrer.
Hej!
Velkommen til vores udstyrsstykke.
- Godt nytår, alle sammen. - Skål.
Lady Brightlingsea har sørme forandret sig.
Det gode ved det hele er, at hun ikke har.
- Conchita! - Nej!
Kan jeg gøre for, hvis festarrangørerne finder mig overbevisende?
Jeg må finde den nydelse, jeg kan.
Kan I forestille jer noget, de ville hade mere end det her?
- Skål for det. - Skål.
- Ja. - Skål for det.
Morer du dig?
Jeg bliver behandlet som en herreløs hund, som du var så venlig at adoptere.
Nu vil jeg aldrig være andet end min fars skam.
Slet ikke. Om en uge vil du være hertuginden af Tintagel
og få al den berettigelse og respekt, du kan ønske dig.
Nej, din berettigelse og respekt. Jeg vil gerne have min egen.
Respekt skal man gøre sig fortjent til.
Jeg har arbejdet hårdt hele mit liv for at blive den person, de ønsker.
Jeg er vant til at høre hvisken. Men indtil for nylig var deres hvisken...
Beundrende?
Jeg er ked af, at jeg har ødelagt dit gode ry.
Gjorde jeg det ikke klart til jul, at jeg elsker dig?
Og at jeg har valgt at tage del i din byrde?
Er det sådan, du ser mig? Som en byrde?
Du misforstår mig med vilje.
Hvorfor er du ikke mere taknemmelig?
Nan, du glemmer, at det øjeblik, du afslørede din hemmelighed,
- valgte jeg at se forbi den. - Hvordan skal jeg dog kunne takke dig?
Hvad har de gjort ved huset? Det ligner jo et cirkus.
Conchita har igen formået at bringe mine forældre i forlegenhed.
Jinny?
Skat, du behøver ikke at være nervøs.
Jeg tror ikke, at vi får nogen varm velkomst.
Vi kan holde varmen sammen.
Og du vil altid have mig. Rækker jeg?
Ja, du rækker bestemt.
Du må være en af amerikanerne.
Jeg er den originale amerikaner.
Vil du bede din ven om at finde andet sted
end badeværelset til at græde? Hun skaber kø.
Tak. Undskyld mig.
Nan, åbn døren.
Er du derinde, Nan?
Nan?
Hej.
Skat.
Jeg føler mig så idiotisk. Selvfølgelig dømmer de mig alle sammen.
Og de dømmer ikke bare mig. De dømmer Theo.
Vi gør ikke.
Du har fat i noget.
Okay, Nan. Vi kommer ikke op, før du har det bedre.
Jeg forsøgte at fortælle dig om min mor hundrede gange.
Jeg troede, at det var slut, da alle fandt ud af det til jul.
Vi har været så optaget af ægtemænd, at vi er gledet fra hinanden.
Så langt er vi nu ikke fra hinanden.
Nej.
Nan. Nej, aldrig. Aldrig helt væk fra hinanden.
Åh gud.
Vi er optaget med at bruge toilettet.
Åh, Jinny.
Nan.
Hvordan har hun det?
Perfekt.
Hej. Jeg har sådan savnet dig.
Jeg er glad for, at de er tilbage.
Tror du, at mor og far nogensinde kildede os sådan her?
Det ved jeg ikke.
Det kan jeg ikke forestille mig.
Nogle gange lod jeg, som om miss Testvalley var vores mor.
Det var ikke svært. Hun gjorde alt det, en mor burde gøre.
Det havde vi aldrig, vel?
Måske er det derfor, vi knyttede os sådan til hende.
- Mest dig. - Det er ikke...
Jeg fandt det meget forvirrende på det tidspunkt.
Måske gjorde du også.
Du var så ung. Stadig kun en dreng.
Alle de morgener, hvor du ikke havde sovet i din seng.
Det var ikke dit ansvar at lede efter mig, Honoria.
Det er okay.
Så.
Det er okay.
Så.
Jeg tænker ofte på den sommer, hvor vi legede gemmeleg.
Du plejede altid at afsløre dig selv. Kan du huske det?
Du begyndte at fnise, når du vidste, at jeg nærmede mig.
Men så kom hun, og så stoppede du med at ville lege.
Jeg så dig ikke grine igen, før du mødte Conchita.
Nan.
Har du set, hvem der er her?
Far, jeg sagde netop til Virginia, at alle disse gribbe, der slider på gulvet
bare vil have et glimt af en vanæret næsten-hertuginde.
Ja, glimrende.
Min dreng, du skal træde først ind ad døren.
Men hvad med Richard?
Han vandrer rundt som et fjols eller en tøs.
Men vi kan ikke lade ham træde over dørtærsklen i den tilstand.
Gud ved, hvilket uheld vi da ville tiltrække.
Jeg går på toilettet.
Jeg vil savne dig.
Undskyld.
- Mor. - Skat, vi ville jo overraske dig.
Jeg troede, at I først kom i næste uge.
Det er jo overraskelsen.
Hvor er Nan? Jeg har savnet jer begge to.
Mor, jeg...
Jinny, hvad er der galt? Hvad er der?
Jinny.
Så alle ved det.
Men det har faktisk ordnet sig fint.
Theo er en gentleman, og brylluppet bliver gennemført.
Nan er sikkert glad for, at det hele er kommet frem.
Nu ved hun, hvor meget Theo holder af hende.
Så måske er det for det bedste.
Måske.
Ja, Jinny, du har jo altid holdt af at sladre.
Jeg er ked af, hvis jeg har gjort dig flov.
Men vi... Jeg mente, at det var vigtigt...
Jeg er ikke flov. Jeg er færdig med at være flov.
Det var aldrig min mening at såre dig.
Men du sårede din søster med overlæg, og det knuser mit hjerte.
Det ligner slet ikke den Jinny, jeg kender. Jeg forstår det ikke.
Åh, Nan.
Hvordan må det ikke være for dig? Det er jeg ked af.
Det er fint. Mine venner passer på mig.
Skat.
Når nu familien ikke er her.
Nå. Hertugen vil stadig giftes med dig.
Hr. spejderdreng.
De taler alle sammen om os.
Ja, men vi er også værd at tale om.
Er du lykkelig?
Guy.
Det er Guy Thwarte. Det er Theos ældste ven.
- Forældre. - Nej, lad være. Jeg er ikke nogen.
- Det er en fornøjelse at møde jer. - I lige måde.
En af hertugens venner er...
Har du stadig brug for hjælp med det der?
- Ja, det har jeg. Tak. - Ja, okay.
Vi ses snart.
Så er alt jo godt.
Tracy, hun lader som om. Det gør vi alle.
Du kender altid de bedste steder.
Lad ikke deres hvisken få dig til at skamme dig over den, du er.
- Mrs. St. George. - Lady Brightlingsea. Sikke en chik fest.
Det er pænt af Dem.
Denne gang er hun...
Oberst, vil De ikke hente os nogle drinks?
Åh, jo. Naturligvis.
Hvis man kan tro på rygterne,
havde jarlen af Leicester mindst én uægte unge i reden.
Men jarlen er ikke set offentligt i over et årti.
De er sørme modig at vise Deres ansigt på trods af alt.
Jeg beundrer jer amerikanere. Jeres mangel på skam.
Jeg har ingen skam.
Sådan skal det lyde. Godt for Dem.
Mrs. St. George. Velkommen. Vil De danse?
Meget gerne.
Jeg er ked af den forlegenhed, min familie har forårsaget.
De behøver ikke at undskylde for noget, mrs. St. George.
Snart er De mor til en hertuginde, så De behøver ikke at forklare Dem.
De må være udmattet.
Det er ikke nemt at bære vægten af en andens byrde.
Uanset hvilken byrde, jeg bærer, må jeg minde mig selv om,
at den er let som en fjer sammenlignet med det, Nan slæber rundt på.
Jeg håber, at De ved, at jeg ikke bare gifter mig med Deres datter.
Jeg er også forelsket i hende.
Det er det eneste, jeg nogensinde har ønsket for mine døtre.
Og Dem selv.
Hvad ønskede De for Dem selv?
Vi vil vist alle sammen helst gemme os heroppe.
Det konstante drama, Richard. Det har du lært af din kone.
Kom så. Op med dig. Lad os få dig i tøjet. Kom så.
Kom så.
Mor, jeg må fortælle dig noget.
Kan det vente? De går derude og stjæler sølvtøjet.
For mange år siden, da I ansatte hende...
...havde jeg et...
...et forhold...
...kan man vel sige, til miss Testvalley.
Vi havde intim kontakt.
Jeg troede, at vi var forelskede, men jeg begynder at tænke...
Når jeg tænker på det nu, føles det mildest talt forvirrende.
Og...
Beder hun om penge denne gang?
Vidste du det?
Hvem tror du, der overtalte hende til at rejse første gang?
Men du sagde ikke noget til mig. Du talte ikke med mig.
- Jeg er din mor. - Og jeg var knap nok en mand.
Richard, i de finere kredse taler mødre meget sjældent med deres sønner.
Jeg sendte hende væk, før du kunne gøre noget dumt
som at fri til hende. Det ville ikke bare have ødelagt dit navn.
Det ville have trukket dine søskende ned med dig.
Ja, Gud forbyde, at deres liv måtte blive mindre lykkelige.
Jeg vil ikke høre mere på denne trættende selvynk.
Stop så.
Du er en mand nu.
Nu skal du opføre dig som en.
Kom noget vand i ansigtet, og så ses vi nedenunder.
...otte, ni, ti.
Herovre.
Okay...
Jeg aner det ikke.
Hvem er du?
Pudsigt, at du ikke kan genkende mig, når jeg kender hver centimeter af dig.
Først ødelægger du Nans liv,
og står du og ser på, mens din mand ydmyger mig igen.
- Lizzy. - Jeg troede, at du skulle beskyttes.
Men du er lige så slem som ham. I fortjener hinanden.
Lizzy.
Hver eneste person her har enten et kosteskaft op bagi,
eller også griner de ad os. Kom. Find din frakke.
- Vi går. - Det er ikke engang midnat.
Jeg er ligeglad. Jeg har fået nok af den hvisken.
Alle forsøger alligevel at undgå mig.
- Jeg vil gå nu. - Men hvad vil jeg?
Undskyld?
Hvor fanden skulle jeg vide det fra, Patti?
Har du nogensinde spurgt? Bare en enkelt gang?
Betyder det noget?
Lad os nu finde vores frakker.
Jeg efterlader dig ikke.
Men Tracy...
Jeg tror, at jeg forlader dig.
Skat, uden mig har du ingenting.
Det passer ikke. Ikke længere.
Har du ikke hørt det? Min datter skal giftes med en hertug.
Jeg bliver hertugindens mor med den slags magt, penge aldrig kan købe.
Magten til at forlade dig.
Okay, Patti...
Vi er begge to trætte efter den meget lange rejse.
Vi har fået for meget champagne, og nu hele den her pærevælling.
Så lad os nu bare...
Lad os få noget søvn, og så kan vi tale sammen i morgen.
Ikke mere snak.
Det er slut med at lade, som om jeg griner ad dine vittigheder.
Eller vende ryggen til, hver gang noget ungt og smukt fanger dit blik.
Jeg har altid fortjent mere.
Men mine piger er kommet først.
Og uanset hvor lille, du fik mig til at føle mig,
sikrede jeg mig, at det var dem, der stod mest ranke.
Og nu lader de mig stå på deres skuldre...
...hvor du aldrig kan nå op.
Når Nan er gift, og vi kommer tilbage til New York,
forsikrer jeg dig om, at jeg vil skilles.
Det er første gang, jeg oplever nytåret i England.
Det er næsten midnat. Du bør finde din forlovede.
Jeg blev forlovet, så jeg kunne fortsætte med at være mig.
Så det er sådan, du er. En løgner og en skuffelse.
Jeg glemte, at du elsker at få andre til at føle sig små.
Jeg havde det fint, inden jeg mødte dig.
Jeg har aldrig haft illusionen om, at jeg var noget særligt.
Mine forældre løj aldrig om, at jeg en dag ville blive valgt.
Jeg kendte mine begrænsninger. Og jeg havde sluttet fred med dem.
Men så dukkede du op...
...og du fik mig til at føle mig så...
Jeg hader dig, fordi du fik mig til at føle, at jeg kunne elskes.
Jeg var bekymret for dig, men jeg kan se, at du er i bedre humør.
- Vi var bare... - Vi nød udsigten fra taget.
- Har du set den? - Nej.
Det er noget af et syn.
Det tror jeg gerne.
Tre minutter. Kom så.
Hent jeres frakker, inden klokken ringer, og undgå trængslen.
- Skal vi? - Gå du bare.
Der er noget, jeg vil tale med min forlover om.
Så, brylluppet...
Det har bestemt noget med brylluppet at gøre.
Min kommende kone og din manglende evne til at holde dig fra hende.
Nan og jeg er venner.
Vi to har været venner i lang tid. I teorien.
Og du har aldrig sendt mig et telegram, hvor du erklærer mig din kærlighed.
Du har vidst det hele tiden, men har intet sagt?
Præcis. Jeg er skurken.
Det er ikke ham, der sender kærestebreve til sin bedste vens forlovede.
Det virkede ikke. Hun valgte mig.
Gjorde hun?
Så er det nu, alle sammen!
- Ti, ni... - Ti, ni...
...otte, syv...
...seks, fem...
...fire, tre...
...to, en.
Godt nytår!
Velkommen.
Hold dig fra hende!
Godt nytår.
- Han startede. - Du smed med mad.
Er vi fem år gamle? Hvad foregår der?
Det telegram, jeg sendte til dig... Det forsvandt ikke.
Han læste det og skjulte det for dig.
Jeg troede, at det var til mig
fra min ældste ven.
Jeg anede ikke, at det ville være så personligt.
Men hvorfor gav du mig det ikke?
Hvad stod der i det?
- Jeg synes ikke, at vi... - Sig det.
Skal jeg sige det?
Ikke flere hemmeligheder. Du skal sige det til hende.
- Jeg kan ikke huske... - Sig det!
Det var vist noget i stil med...
"Min kæreste Nan..."
"Min kæreste Nan.
Det seneste år har jeg lært meget om sorg,
men for nylig... kan jeg ikke forklare, hvorfor jeg...
...jeg føler, at jeg har mistet dig, når du aldrig var min at miste.
Jeg gad vide, om det er, fordi det modsatte er sandt.
At en del af mig...
En del af mig..."
-"Altid." -"...altid har tilhørt dig."
Med det mente jeg vel, at mit hjerte tilhører dig.
Fortsæt.
"Og nu, på grund af..."
"Og nu, på grund af min fejhed, vil jeg for altid være halv.
Vi var så tæt knyttet, Nan. Var vi ikke?
Men jeg kan ikke hvile, fordi du måske tror, at det, da jeg gik
i Runnymede, havde noget med dig at gøre.
Jeg er svag. Og jeg er forvirret, men det er min kærlighed til dig ikke.
Det, der begyndte som min fars dumme plan
for at redde huset, blev et filtret net af skyld, da vi mødtes.
For der er intet ved mine følelser for dig, der kunne være planlagt.
Du tog pusten fra mig.
Det betyder noget, at du blev født uden for ægteskab...
...men kun fordi det er en del af det, der gør dig til dig.
Og du er perfekt.
Din for altid og med forståelse for, at du aldrig bliver min.
Guy."
Læste du alt det i New York?
- Du havde besluttet at gifte dig med mig. - Vidste du det? Det om min mor?
Og du sagde ikke noget?
Ja, jeg... Nan.
Det er Richard.
- Hvortil? - Undskyld?
- Hvor vil De hen? - Kan De bare køre?
Nan. Stop.
- Nan. - Hvordan kunne du ikke sige det?
Som jeg har sagt til alle, betyder det intet, hvordan du kom til verden.
- Det er den, du er, jeg forelskede mig i. - Det betyder noget for mig.
Hvis jeg kunne have talt med dig...
Jeg har været rædselsslagen for, at du fandt ud af det.
Og du har vidst det hele tiden.
Jeg troede, at jeg viste dig kærlighed.
Ja, og det opsummerer jo vores forhold ganske fint, ikke?
Skal jeg undskylde for, at jeg forsøgte at være venlig?
Det er ikke venlighed. Det er tavshed. Hele det her land foretrækker tavshed.
Du er ikke en storsindet hertug, der tilgav mig med det samme.
Du er en hemmelighedsfuld hertug, der gik med det i månedsvis
uden at tænke på, at det kunne hjælpe at få sagt det højt.
Bebrejder du nu mig for at holde på hemmeligheder?
- Jeg bebrejder dig ikke. Jeg... - Den var ikke min at røbe.
Hvad skulle jeg have gjort? Konfronteret dig? Eller respekteret dit privatliv?
Den var din at holde på eller en dag beslutte at dele.
Jeg har fortalt hele verden, at jeg elsker dig uforbeholdent.
Men jeg vil ikke kæmpe for en, der inderst inde
ikke vil have mig på samme måde.
Hvilken del af det, der stod i det telegram, reagerer du på?
- Er du forelsket i ham? - Det handler ikke om Guy.
Det handler heller ikke om dig. Det handler om mig.
Det gør alt jo.
Dick? Hvad laver du?
Jeg gik altid herop, da jeg var yngre.
Når jeg følte mig alene eller vred. Så ofte.
Jeg skulle aldrig have taget dig med. De skulle aldrig have været nær dig.
- Hvem? - Mine forældre.
De kvæler en med deres stilhed.
Det er sådan, det altid har været.
Og dengang...
Jeg ville bare have noget larm.
Jeg er ked af, at min familie er sådan.
Det er okay. Jeg er din familie nu. Du hænger på mig.
- Nan, jeg... - Mente du det?
Mente du det, du skrev i telegrammet?
Hvert eneste ord.
Jeg mente det dengang.
Og hvad med nu?
Du valgte Theo.
Det er ikke noget svar.
Jeg er kommet videre. Det var jeg nødt til.
Jeg har friet til Jean.
Jeg tror, at vi kan lære at elske hinanden.
Vi er nødt til at frigøre os fra det her nu.
Nu går jeg.
Jinny?
Hvor er du, Jinny? Jinny?
- Har du set Jinny? - Ikke siden klokkerne, nej.
Der er du. Hvad i alverden lavede du udenfor?
Jeg så på fyrværkeriet.
Hvordan var det?
Meget langt væk.
Hvornår har du sidst prøvet det her?
At se dig smøre kød ud i ansigtet?
At være oppe at slås.
Åh gud. Ikke siden...
Henry Burton.
- Henry Burton. - Henry Burton.
Jeg tror stadig, at jeg kunne have håndteret ham alene.
Uden tvivl. Men han var ret stor af en 12-årig.
Han var enorm.
- Næsten 1,8 m. - Mindst 2,1 m.
Jeg kunne have klaret 1,8.
Du passede altid på mig.
Og det var forkert af mig at sende det telegram.
Det var forkert, og... jeg var fuld.
Jeg skulle være kommet til dig i stedet, og det gjorde jeg ikke.
Undskyld.
Farvel.
Deres nåde.
Pas godt på Nan.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith