Nyilván mindenki tudni fog róla. Erről fognak suttogni.
- Igen, boldog új évet! - Örülünk, hogy eljöttek!
Köszönjük! Önöknek is boldog új évet!
Már a puszta látványuktól rosszul vagyok!
Az istenért, ne nézz a kert felé!
- Mi... - Még négy óra.
Éjfélig?
Amíg elfogadható módon kipenderíthetjük a csőcseléket.
Valóban?
Megmondtam.
Lord és Lady Brightlingsea!
Őméltósága, örülünk, hogy eljött!
Köszönjük, hogy a gyönyörű házukban fogadnak minket. Boldog új évet kívánok!
Legalább nem a mi arcunk ég a legjobban.
Az apja forog a sírjában. Egy házasságon kívül született ara...
Felháborító, hogy így is elveszi!
Biztosan szerelmes.
Vagy megbabonázták.
Lehet, a lány maga is fattyúval terhes.
Megkeresem a barátnőimet.
KÉSZÜLT EDITH WHARTON REGÉNYE ALAPJÁN
- Hát itt vagy! - Bocsáss meg!
Már féltem, hogy nem látok egyetlen barátságos arcot sem.
Felfigyeltem a rideg fogadtatásra.
Biztosan idegen érzés.
Reméltem, a társaság követni fogja a példámat Nan származását illetően.
Sajnos nem mindenki ilyen nagylelkű.
Nos, Nannek szerencséje, hogy ilyen jószívű férfiba szeretett bele.
Akinek belefér, hogy ne törődjön a titkával.
Azért hagytam figyelmen kívül, mert nekem nem számít. Nem a vagyonom miatt.
Hogyne. A pénzügyi gondok nem léteznek, hiszen neked sosem voltak.
Ma nincs itt Jean?
És Nan? Bujkál a fennhéjázó vendégek elől?
Megkereste a barátnőit.
Köszönöm az aggodalmadat. De én jobban ismerem a menyasszonyomat.
Természetesen.
Bár azt tudom, milyen tehernek lenni.
Amit te még sosem tapasztaltál meg.
Hölgyeim és szemrevaló uraim!
Hahó!
Isten hozott a fényűző bálunkon!
- Boldog új évet! - Egészségedre!
Nahát! Micsoda pálfordulás Lady Brightlingsea részéről!
Tudjátok, az a szép az egészben, hogy szó sincs róla.
- Conchita! - Ne!
Lányok, tehetek én arról, hogy igen meggyőző kisugárzásom van?
Muszáj kihasználnom az alkalmat.
Szerintetek mennyire gyűlölik az egészet?
- Erre koccintunk! - Bizony!
- Igen. - Erre koccintunk!
Jól szórakozol?
Most én vagyok a kivert kutya, akit jószívűségből befogadtál magadhoz.
Mostantól mindig magamon viselem apám szégyenét.
Dehogyis! Egy hét, és te leszel Tintagel hercegnéje.
Ennél nagyobb tisztességet nem is kívánhatnál.
Az a te tisztességed. Én sajátra vágynék.
Hát, a tiszteletet ki kell érdemelni.
Egész életemben azért dolgoztam, hogy megfeleljek másoknak.
A suttogást persze már megszoktam.
Csakhogy egészen eddig a célja...
A csodálat volt?
Nos, sajnálom, hogy beszennyeztem a hírnevedet!
Nem mondtam meg világosan karácsonykor, hogy szeretlek?
Hogy osztozom a terhedben?
Így látsz engem? Tehernek?
Szándékosan félreértesz.
Nem lehetnél kissé hálásabb?
Nan, elfelejted, hogy amikor felfedted a titkodat,
- én egyből figyelmen kívül hagytam azt. - Ó, lekötelezel!
Mit műveltek a házzal? Mintha valami cirkuszt látnék!
Conchita újfent szégyent hozott a szüleimre.
Jinny?
Drágám, ne izgulj!
Nem számítok meleg fogadtatásra.
Majd mi melegen tartjuk egymást!
Én mindig itt leszek neked. Az megfelel?
Ó, igen, nagyon is.
Te az egyik amerikai vagy.
Mégpedig az eredeti.
Nos, megkérdnéd a barátnődet,
hogy máshol sírjon, ne a toaletten?
Sokan várnak miatta.
Köszönöm. Elnézést!
Nan, nyisd ki!
Odabent vagy? Nan!
Nan?
Szia!
Kedvesem!
Idiótán érzem magam. Számíthattam volna a lenézésükre.
És nem csak engem néznek le. Theót is.
Mi nem.
Igazad van!
Nan, addig nem szállunk ki a kádból, amíg jobb kedved nem lesz.
Százszor próbáltam elmondani neked a titkomat.
Azt hittem, hogy a nagy bejelentésem véget vet ennek az egésznek.
Úgy tűnik, a nagy férjvadászat közben eltávolodtunk egymástól.
Annyira mégsem!
Ne, ne, ne, ne!
Nan! Soha nem távolodhatok el tőled igazán.
Jézusom!
Épp a toaletten ülünk!
Ó, Jinny!
Nan!
Hogy van a baba?
Angyalian.
Szia! Úgy hiányoztál!
Jó, hogy visszajöttek.
Szerinted anya és apa minket is csiklandozott így?
Nem tudom.
Nem hinném.
Néha úgy tettem, mintha Miss Testvalley lenne az édesanyánk.
Nem volt nehéz, hiszen mindent megtett, amit egy anyának kell.
Az igazi nem volt ott.
Talán ezért is ragaszkodtunk hozzá.
- Főleg te. - Én nem...
Akkoriban ez nagyon összezavart.
Téged nem?
Még nagyon kicsi voltál. Kisfiú.
Amikor nem találtalak reggel az ágyadban.
Nem a te dolgod volt, hogy megkeress, Honoria.
Semmi baj!
Na!
Semmi baj!
Na!
Sokszor gondolok arra a nyárra, amikor bújócskáztunk.
Mindig elárultad magadat. Emlékszel rá?
Egyből kuncogni kezdtél, amikor a közeledbe értem.
De amikor ő jött oda, már nem akartál játszani.
Akkor nevettél újra, amikor Conchita belépett az életedbe.
Nan!
Láttad, ki van itt?
Apa, épp mondtam Virginiának, hogy ezek a keselyűk tönkreteszik a padlót,
miközben ezt a szégyentelen félhercegnét bámulják.
Ez nagyon jó.
Fiam, azt akarom, hogy te legyél az első belépő éjfélkor.
És Richarddal mi lesz?
Ő a házban kering, mint valami kísértet. Vagy béna lány.
Ebben az állapotban nem kaphatja meg ezt a szerepet.
Még bevonzza a rossz szerencsét!
Elmegyek a mosdóba.
Hiányozni fogsz.
Bocsánat!
- Mama! - Drágám, meg akartunk lepni!
Azt hittem, jövő héten érkeztek.
Ez a meglepetés!
Na, Nan merre van? Mindketten hiányoztatok.
Mama, én...
Jinny, mi a baj? Mi az?
Jinny!
Tehát mindenki tud róla.
De végül jól sült el a dolog.
Theo igazi úriember, az esküvőt így is megtartják.
És szerintem Nan is örül, hogy nem kell többé titkolóznia,
és hogy ennyire fontos Theónak.
Talán így volt a legjobb.
Talán.
Hát, Jinny, mindig is szószátyár voltál.
Sajnálom, hogy szégyent hoztam rád!
De szerintünk... Szerintem fontos volt...
Nem szégyenkezem. Elegem van a szégyenkezésből.
Nem szándékosan bántottalak meg.
De a húgodat igen, és ez nagyon fáj.
Ez nem vall az én Jinnymre. Nem értelek.
Ó, Nan!
Mit érezhetsz most? Annyira sajnálom!
Nincs baj, a barátnőim vigyáztak rám.
Édesem!
A család távollétében.
Szóval... a herceg még mindig el akar venni?
Jó ember.
Mindenki rólunk beszél.
Mert érdekesek vagyunk.
Azért boldog vagy, ugye?
Guy!
Bemutatom Guy Thwarte-ot, Theo legrégebbi barátját.
- A szüleim. - Nem kell! Egy senki vagyok.
- Nagyon örvendek. - Úgyszintén.
Hát, aki a herceg barátja...
Kell még segítség azzal a dologgal?
- Igen, kell. Köszönöm. - Jó. Rendben.
Hamarosan jövök.
Akkor minden rendben.
Tracy, színlel. Ahogy itt mindenki.
Te mindig megtalálod a jó helyeket.
Ne hagyd, hogy a pletykák megszégyenítsenek!
Mrs. St. George!
Lady Brightlingsea! Milyen elegáns parti!
Nagyon kedves.
Hát, most...
Ezredes, lenne kedves, és hozna nekünk egy italt?
Ó, igen. Hogyne.
Csak mondom, ha igazak a pletykák,
Leicester grófjának is volt egy kakukkfiókája.
Persze a gróf már tíz éve nem mutatkozik társaság előtt.
Ön milyen bátor, hogy megjelenik a nyilvánosság körében!
Becsülöm az amerikaiakat, hogy nincs szégyenérzetük.
Nekem nincs szégyellnivalóm.
Ez a beszéd! Gratulálok!
Mrs. St. George! Üdvözlöm! Táncolna velem?
Igen, örömmel!
Nagyon sajnálom a családom okozta kínos helyzetet.
Nem kell bocsánatot kérnie, Mrs. St. George.
Hamarosan ön lesz a hercegné anyja,
így senkinek sem kell felelnie.
Biztosan elfáradt.
Nem könnyű más keresztjét cipelni.
Bármennyire is súlyos, nem szabad elfelednem,
hogy az szinte semmi ahhoz képest, ami Nan vállát nyomja.
Remélem, tudja, hogy én nem csak elveszem a lányát.
Szeretem is.
Nos, ez volt a leghőbb vágyam mindkettő lányomnak.
És önnek?
Önnek mi a vágya?
Nálunk mindenki inkább az emeleten bujkál.
Ez a folyamatos dráma, Richard... Biztos a feleségedtől tanultad.
Na, gyere! Állj fel! Igazítsuk meg az ingedet! Gyere!
Gyere!
Anya, el kell mondanom valamit.
Nem várhatna? Félek, hogy ellopják a családi ezüstöt.
Évekkel ezelőtt, amikor felvetted...
Én...
udvaroltam
Miss Testvalley-nek, úgy-ahogy.
Intim kapcsolatban voltunk.
Azt hittem, szerelmesek vagyunk, de most már...
Most visszagondolva eléggé összezavar az egész.
És...
Most éppen pénzt kér?
Te tudtál róla?
Szerinted ki vette rá eredetileg, hogy elmenjen?
De nekem nem mondtál semmit. Nem beszéltél velem.
- Az anyád vagyok. - Én pedig gyerek voltam.
Richard, az anyáknak egyáltalán nem illik a fiukkal beszélgetniük.
Azelőtt elküldtem, hogy bármi butaságot tehettél volna,
például eljegyzed, ami nemcsak a családunk nevét dönti romba,
de az öcséd és a húgod életét is.
Nehogy elrontsa valami a felhőtlen boldogságukat!
Elegem van ebből a fárasztó óbégatásból!
Hagyd abba!
Most már férfi vagy.
Viselkedj is úgy!
Mosd meg az arcodat, és gyere le!
...nyolc, kilenc, tíz!
Erre!
Jó...
Dunsztom sincs.
Ki vagy te?
Érdekes, nem ismersz fel, pedig én minden porcikádat láttam már.
Először tönkreteszed Nant,
aztán hagyod, hogy a férjed újra megszégyenítsen.
- Lizzy! - Azt hittem, meg kell védeni,
de ugyanolyan romlott vagy, mint ő. Megérdemlitek egymást.
Lizzy!
Itt az összes ember vagy karót nyelt,
vagy rajtunk nevet.
Hozd a kabátodat!
- Elmegyünk. - Még éjfél sincs.
Nem érdekel. Elegem van a sutyorgásból,
és amúgy is mindenki kerül.
- El akarok menni. - Mi van azzal, hogy én mit akarok?
Tessék?
Honnan tudnám, Patti?
Megkérdezted valaha?
Érdekel egyáltalán?
Kérlek, keressük meg a kabátokat!
Nem hagylak itt.
De Tracy...
én igenis elhagylak.
Édesem, nélkülem semmid sincs.
Ez nem igaz. Többé nem.
Hát nem fogtad fel? A lányomat egy herceg veszi el.
A hercegné anyja leszek,
ez olyan hatalom, amit nem vehetsz meg pénzen.
Így már elhagyhatlak.
Jól van, Patti...
Figyelj, mindkettőnket lefárasztott a hosszú út!
Túl sok pezsgőt ittunk, meg itt van ez a badarság is.
Légy szíves...
Menjünk el aludni, majd holnap megbeszéljük!
Nem beszéljük!
És nem játszom el, hogy a vicceiden nevetek,
és nem veszem észre, amikor megakad valakin a szemed.
Mindig többet érdemeltem.
De a lányok fontosabbak voltak.
Akármennyire is lekicsinyítettél,
én mindig bátorítottam őket.
És most ők bátoríthatnak fel...
és nem lesz hatalmad felettem.
Amint Nan férjhez megy, és hazamegyünk, elválok tőled. Ezt most megmondom.
Ez az első szilveszter, amit Angliában töltök.
Mindjárt itt az éjfél, keresd meg a vőlegényedet!
Azért mondtam igent, hogy önmagam maradhassak.
Tehát ez vagy te? Csaló és hazug?
Elfelejtettem, mennyire szeretsz mások lelkébe taposni.
Előtted jól éreztem magam.
Sosem éreztem azt, hogy különleges lennék.
Sosem hazudtam a szüleimnek, hogy egy nap talán elvesz valaki.
Tudtam a határaimról. Megbékéltem velük.
De amikor idejöttél...
és azt éreztetted velem...
Utállak, amiért miattad szerethetőnek éreztem magam.
Már aggódtam érted, de látom, már jobb kedved lett.
- Mi csak fent... - Fent nézelődtünk.
Voltál már a tetőn?
Még nem.
Szép a kilátás.
Azt meghiszem.
Három perc! Siessenek!
Vegyék fel időben a kabátjukat, még a csengő előtt!
- Jössz? - Menj csak előre!
Még meg kell beszélnem valamit a tanúmmal.
Tehát... az esküvő...
Igen, az esküvővel kapcsolatos.
Leginkább a jövendőbelimmel, és azzal, hogy folyton körülötte vagy.
Nan a barátom.
Elméletileg mi is régóta barátok vagyunk,
nekem mégsem küldtél soha szerelmes táviratot.
Te végig tudtad, és nem szóltál?
Bizony.
Én vagyok a rossz,
nem az, aki a legjobb barátja arájának küld szerelmes levelet.
Hát, nem jött be. Engem választott.
Biztos?
Visszaszámlálás!
- Tíz, kilenc... - Tíz, kilenc...
...nyolc, hét...
...hat, öt...
...négy, három...
...kettő, egy!
Boldog új évet!
Köszöntelek!
Maradj távol tőle!
Boldog új évet!
- Ő kezdte. - Te meg étellel dobáltál.
Ötévesek vagytok? Mi folyik itt?
A távirat, amit küldtem, nem tűnt el.
Elolvasta, és elhallgatta előled.
Azt hittem, nekem szánta
a legrégebbi barátom.
Nem tudtam, hogy ennyire személyes.
De miért nem adtad oda nekem?
Mi állt benne?
- Szerintem nem kéne... - Mondd el neki!
Ezt akarod?
Nincs több titok. Igen, mondd el neki!
- Már nem em... - Mondd!
Valami olyasmi volt, hogy...
„Drága Nan...”
„Drága Nan!
Az elmúlt évben sokat tanultam a gyászról,
ám mostanában... nem egészen értem, miért...
de fájóan érzem a hiányodat, pedig sosem voltál az enyém.
Talán azért, mert épp fordítva igaz.
Hogy egy részem...
egy részem...”
- „Mindig.” - „...mindig is hozzád tartozott.”
Itt arra gondolhattam, hogy a tiéd a szívem.
Folytasd!
„És most a...”
„És most a saját gyávaságom miatt sosem lehetek teljes.
Annyira közel kerültünk egymáshoz, nem?
De nem hagy nyugton a gondolat, hogy azt hiszed,
miattad hagytalak ott Runnymede-ben.
Gyenge vagyok. Összezavarodtam, de Nan, a szerelmemben biztos vagyok.
Ami apám buta terveként indult,
hogy megmentsük a házat, az egyből gyötörni kezdte lelkemet.
Hiszen az irántad érzett szerelmemet nem tervezhettem meg előre.
Megbabonáztál.
Valóban számít, hogy házasságon kívül születtél...
hiszen részben ez tesz azzá, ami vagy.
Egy tökéletes emberré.
Örökké a tiéd, abban a tudatban, hogy sosem lehetsz az enyém...
Guy.”
Az egészet elolvastad New Yorkban?
- Már eldöntötted, hogy hozzám jössz... - Tudtál az anyámról?
És nem mondtál semmit?
Tudtam, én... Nan!
Gyere Richardhoz!
- Hová, milédi? - Pardon?
- Hová parancsol? - Csak hajtson!
Nan! Állj meg!
- Nan! - Miért nem mondtad, hogy tudtál róla?
Megmondtam, ahogy mindenkinek, hogy nem számít a származásod.
- Beléd vagyok szerelmes... - Nekem számít.
Nem gondoltad, hogy ha megbeszélhetem veled...
Féltem, hogy megtudod. Felemésztett a rettegés.
És te végig tudtad.
Azt hittem, jót teszek vele.
Ez jól összefoglalja a kapcsolatunkat!
Most azért vársz bocsánatot, amiért kedves voltam?
Ez nem kedvesség. Hallgatás. Az egész ország ezt csinálja.
Nem nemes lelkű herceg vagy, aki egyből megbocsátott nekem.
Te titkolóztál, hónapokon át hallgattál,
és nem gondoltál bele, hogy ki kéne mondanod.
Engem hibáztatsz a titkolózásért.
- Nem hibáztatlak, én... - Nem az én titkom volt.
Mit kellett volna tennem? Szembesíteni vele? Szégyent hozni rád? Vagy hagyni?
A te titkod volt, amit vagy megtartasz, vagy egy napon elmondasz.
Kihirdettem, hogy feltétel nélkül szeretlek...
de nem fogok küzdeni valakiért, aki mélyen nem szeret ugyanennyire.
Most pontosan a távirat melyik részére reagálsz így?
Szerelmes vagy belé?
Most nem Guyról van szó.
Sőt, rólad sem. Most rólam van szó.
Mint mindig.
Dick? Mit csinálsz itt?
Gyerekként mindig feljártam ide.
Amikor magányos vagy dühös voltam. Szóval gyakran.
Nem szabadott volna idehozzalak. Nem szabadott volna a közelükbe engednem.
Kiknek?
A szüleimnek.
Megfojtanak a hallgatásukkal.
Mindig is így volt.
Gondolom, akkor...
Csak... Csak a feltűnésre vágytam.
Sajnálom, hogy ilyen a családom.
Semmi baj. Most már én vagyok a családod. Velem vagy.
- Nan, én... - Komolyan gondoltad?
Komolyan gondoltad, amit a táviratban írtál?
Minden szavát.
Legalábbis akkor.
És most?
Theót választottad.
Ez nem válasz.
Továbbléptem. Muszáj volt.
Megkértem Jean kezét.
Szerintem megtanulhatjuk szeretni egymást.
El kell engednünk egymást.
Inkább elmegyek.
Jinny?
Hol vagy, Jinny? Jinny?
Te láttad Jinnyt?
A harangozás óta nem.
Hát itt vagy! Mi a fenét csináltál te odakint?
A tűzijátékot néztem.
És milyen volt?
Nagyon távoli.
Mikor csináltál ilyet utoljára?
Mikor nyomtam húst az arcomra?
Mikor verekedtél?
Istenem. Az utolsó...
Henry Burton volt.
- Henry Burton. - Henry Burton.
Még mindig hiszem, hogy egyedül is ment volna.
Kétségtelenül.
Bár elég nagyra nőtt 12 éves volt.
Óriás volt.
- Közel két méter. - Volt ő több is.
Két méterrel még elbántam volna.
Te mindig vigyáztál rám.
Helytelen döntés volt elküldenem azt a táviratot.
Rendkívül helytelen... Részeg voltam.
Szólnom kellett volna neked, mégsem tettem.
Sajnálom.
Ég veled!
Őméltósága!
Vigyázz Nanre!
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra