Žinoma, visi žinos. Visi šnabždėsis.
- Laimingų Naujųjų Metų. - Džiaugiuos, kad atvykote.
Ir jums laimingų Naujųjų Metų.
Negaliu žiūrėt į juos. Į nieką negaliu žiūrėt.
Dėl Dievo meilės, nežiūrėk į sodą.
- Ką... - Keturios valandos.
Iki vidurnakčio?
Iki laiko, kai bus priimtina juos išprašyti lauk.
Ar tikrai?
Juk sakiau tau.
Lorde ir ledi Britelsiai.
Jūsų malonybe, smagu, kad galėjote dalyvauti.
Ačiū, kad atvėrėte savo gražių namų duris.
Už gražius Naujuosius Metus.
Bent jau ne mums čia didžiausia gėda.
Jo tėvas karste vartysis. Veda pavainikę.
Gali patikėt, kad jis vis tiek ją veda?
Turbūt čia meilė kalta.
Arba raganystė.
Gal ji pati jau su gyvu kraičiu.
Turiu susirasti drauges.
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
- Štai kur tu. - Atsiprašysiu.
Vos nepamiršau, kaip atrodo draugiškas veidas.
Tave sutinka ne itin šiltai.
Turbūt nelabai pažįstamas jausmas.
Tikėjaus, kad visuomenė reaguos į Nanės kilmę kaip aš.
Deja, ne visi tokie kilnūs.
Na ir pasisekė Nanei įsimylėti tokį dosnų žmogų su didele širdimi.
Ir galintį sau leisti nepaisyti jos paslapties.
Nepaisau, nes man tai nesvarbu. Ne dėl to, kad galiu sau tai leisti.
Žinoma. Finansiniai rūpesčiai nesvarbūs, kai nesi jų turėjęs.
Šįvakar be Džinos?
Kaip laikosi Nanė? Slapstydamasi nuo pasipūtėlių?
Nanė su savo draugėmis.
Gražu, kad rūpiniesi. Bet savo sužadėtinę pažįstu geriau nei tu.
Žinoma.
Bet žinau, kaip slegia nepilnavertiškumo jausmas.
Kas tau visai nesuprantama.
Sveiki, damos ir gražūs vyrai.
Labas!
Sveiki atvykę į mūsų ekstravagantišką puotą.
- Laimingų Naujųjų Metų. - Į sveikatą.
Ką gi, ledi Britelsi išties pasikeitė.
Žinai, smagiausia tai, kad ji nepasikeitė.
- Končita! - Ne!
Merginos, ką man daryt, kad šventės organizatorius lengva įtikint?
Turiu mėgautis kuo tik galiu.
Ar įsivaizduoji ką nors, kas labiau ją pykdytų?
- Išgerkim už tai. - Išgerkim.
- Taip. - Už tai.
Linksminiesi?
Su manim elgiasi kaip su benamiu šunimi, kurį tu priglaudei.
Dabar aš visada būsiu savo tėvo gėda.
Tikrai ne. Po savaitės tapsi Tintadželio hercogiene
ir turėsi visas norimas teises bei pagarbą.
Ne, tavo teises ir pagarbą. Norėčiau turėti jas pati.
Na, pagarbą reikia užsitarnauti.
Visą gyvenimą uoliai dirbau kad tapčiau tuo, ko norėjo žmonės.
Aš pratęs prie apkalbų.
Tiesiog prieš tai...
Tavimi žavėjos?
Dovanok, kad sugadinau tavo reputaciją.
Argi ne aiškiai parodžiau per Kalėdas, kad myliu tave?
Ir kad pasirinkau dalintis tavo našta?
Tai štai kas aš tau? Našta?
Tu tyčia ne taip supranti.
Kodėl nesi dėkingesnė?
Nane, pamiršai, kad, kai atskleidei paslaptį per Kalėdas,
- iškart nekreipiau į ją dėmesio. - Kaipgi galėčiau kada nors atsidėkot?
Ką jie padarė namams? Atrodo kaip cirkas.
Končita vėl sugebėjo pridaryti gėdos mano tėvams.
Džine?
Brangioji, nėra ko jaudintis.
Nesitikiu, kad mus sutiks labai šiltai.
Mes sušildysime vienas kitą.
Ir tu visada turėsi mane. Ar tau užteks manęs?
Kaip reikiant užteks.
Regis, jūs viena iš amerikiečių.
Aš pati pirmoji amerikietė.
Ką gi, gal galėtumėte paprašyti savo draugės
paverkti ne tualete?
Per ją susidarė eilė.
Ačiū. Atsiprašysiu.
Nane, atidaryk.
Tu ten? Nane?
Nane?
Labas.
Brangioji.
Tiesiog jaučiuos kaip kvaiša. Žinoma, kad visi būtų mane smerkę.
Ir jie smerkia ne tik mane, bet ir Teo.
Mes nesmerkiam.
Teisingai.
Nane, nelipsim iš šios vonios, kol nepasijusi geriau.
Šimtus kartų bandžiau pasakyt tau apie savo motiną.
Maniau, visiems sužinojus tai per Kalėdas, viskas pasibaigs.
Turbūt taip rūpinomės dėl vyrų, kad atitolome.
Nesame labai atitolę.
Ne ne.
Nane. Ne, niekada išties nutolę.
O Dieve.
Mes naudojamės išviete.
Džinė.
Nane.
Kaip ji?
Puikiai.
Labas. Kaip pasiilgau tavęs.
Džiugu, kad jos grįžo.
Manai, motina su tėvu mus taip kutendavo?
Nežinau.
Negaliu to įsivaizduoti.
Kartais apsimesdavau, kad panelė Testvali tikroji mūsų motina.
Sunku nebuvo. Ji darė viską, ką daro motinos.
Niekad to nepatyrėm, tiesa?
Gal dėl to prie jos prisirišom.
- Tu labiausiai. - Ne dėl to...
Tada man viskas atrodė taip painu.
Spėliojau, ar tau taip pat.
Buvai labai jaunas. Dar berniukas.
Tiek rytų nemiegojai savo lovoje.
Ne tavo reikalas buvo manęs ieškoti, Onorija.
Viskas gerai.
Dažnai galvoju apie tai, kaip tą vasarą žaidėme slėpynes.
Tu visada išsiduodavai. Pameni?
Iškart imdavai juoktis, kai matydavai mane artėjant.
Bet atvyko ji ir tu nebenorėjai žaisti.
Nemanau, kad mačiau tave juokiantis, iki kol sutikai Končitą.
Nane.
Matei, kas atvyko?
Tėve, ką tik sakiau Virdžinijai, kad tie grifai gadina grindis vien tam,
kad pažiūrėtų į gėdingą būsimą hercogienę.
Taip, gerai pasakyta.
Berniuk, noriu, kad vidurnaktį pirmas įžengtum į namus.
O kaip dėl Ričardo?
Jis bastosi kaip nevykėlis ar mergiotė.
Negalime leisti jam pirmam žengti per slenkstį tokios būklės.
Bala žino, kokių nesėkmių prisišauksim.
Tik nueisiu į tualetą.
Pasiilgsiu tavęs.
Atsiprašau.
- Motina. - Mieloji, žadėjome tave nustebinti.
Maniau, atvyksit kitą savaitę.
Na, štai staigmena.
O kur Nanė? Pasiilgau abiejų.
Motina, aš...
Džine, kas negerai? Kas nutiko?
Džine.
Tai visi žino.
Bet iš tiesų viskas išsisprendė labai gerai.
Teo yra džentelmenas ir vestuvės įvyks.
Manau, Nanė džiaugias, kad viskas išaiškėjo,
kad ji žino, kaip rūpi Teo.
Galbūt viskas tik į gera.
Galbūt.
Na, Džine, tu visad mėgai pakalbėt.
Atleiskit, motina, jei padariau gėdos.
Mes... Aš tikrai maniau, kad tai svarbu...
Man ne gėda. Man atsibodo gėdytis.
Niekada nenorėjau tyčia jūsų įskaudinti.
Bet tu tyčia įskaudinai savo seserį ir man dėl to plyšta širdis.
Tai visai nepanašu į mano Džinę. Aš nesuprantu.
Nane.
Kaip tu laikaisi? Man labai gaila.
Viskas gerai. Manimi pasirūpino draugės.
Širdele.
Kai šalia nebuvo šeimos.
Taigi, hercogas vis dar nori tave vesti?
Gerasis ponas.
Visi mus apkalba.
Na, yra ką kalbėti.
Bet tu laiminga?
Gajus.
Čia Gajus Tvortas. Seniausias Teo draugas.
- Tėvai. - Nereikia. Aš nesvarbus asmuo.
- Malonu su jumis susipažinti. - Ir mums.
Hercogo draugai mums yra...
Ar tau vis dar reikia pagalbos su tuo darbu?
- Taip, reikia. Ačiū. - Taip. Gerai.
Greitai pasimatysim.
Na, viskas gerai, kas gerai baigiasi.
Treisi, ji apsimeta. Mes visos apsimetam.
Visada žinai geriausias vietas.
Neleisk apkalbinėtojams versti tave gėdytis savęs.
Ponia Sent Džordž.
Ledi Britelsi. Kokia prašmatni puota.
Kokia jūs maloni.
Na, šįkart ji...
Pulkininke, gal malonėtumėte atnešti mums išgerti?
Taip, žinoma.
Tik sakau, jei tikėsime gandais,
Lesterio erlas turėjo bent vieną nesantuokinį vaiką.
Žinoma, erlo viešumoje nematėme gerą dešimtmetį.
Argi jūs ne drąsi, kad nepaisydama visko išeinate į žmones?
Žaviuosi, jumis amerikiečiai, kad neturite gėdos.
Na, aš neturiu gėdos.
Taip ir reikia. Šaunuolė.
Ponia Sent Džordž. Sveiki. Ar norėtumėte pašokti?
Mielai.
Labai apgailestauju dėl gėdos,
kurią jums sukėlė mūsų šeima.
Dėl nieko neturite atsiprašyti, ponia Sent Džordž.
Greitai tapsite hercogienės motina, tad niekam neturėsite aiškintis.
Jūs turbūt pavargote.
Nelengva nešti kito žmogaus kryžių.
Kad ir kokia našta kliuvo man, turiu nepamiršti,
kad ji lengva kaip plunksna palyginus su tąja, kuri teko Nanei.
Tikiuosi, žinote, kad ne šiaip vedu jūsų dukterį.
Aš ją myliu.
To labiausiai ir norėjau savo dukroms.
O sau?
Ko norėjote sau?
Regis, mes visi mėgstam čia slėptis.
Nesibaigiančios dramos, Ričardai. Išmokai tai iš savo žmonos.
Eime. Stokis. Aprengsime tave. Nagi.
Nagi.
Motina, turiu jums kai ką pasakyti.
Galima vėliau? Prašau. Jie vagia mūsų sidabrą.
Kai prieš visus tuos metus įdarbinot ją...
aš puoselėjau...
romantinius jausmus
panelei Testvali.
Santykiai buvo intymūs.
Maniau, kad mes įsimylėję, bet dabar svarstau...
Kai dabar pagalvoju, jaučiuosi mažų mažiausiai sutrikęs.
I...
Ar šįkart ji prašo pinigų?
Jūs žinojot?
Kaip manai, kas įkalbėjo ją išvykti pirmąjį kartą?
Bet jūs man nieko nesakėte. Nepasikalbėjote su manimi.
- Aš tavo motina. - Dar nė nebuvau vyras.
Išauklėtos visuomenės motinos dažnai visai nesikalba su sūnumis.
Išsiunčiau ją, kol nespėjai padaryt kvailystės,
pavyzdžiui pirštis, kas būtų sugriovę tavo vardą
ir kartu nusmukdę tavo brolį su seserimi.
Neduok Dieve, jų gyvenimai bus mažiau palaimingi, nei ir taip buvo.
Nebekęsiu šio varginančio savęs gailėjimo.
Užteks jau, prašau.
Dabar tu vyras.
Laikas elgtis kaip vyrui.
Nusiprausk veidą, pasimatysim apačioje.
...aštuoni, devyni, dešimt.
Čionai.
Gerai...
Neįsivaizduoju.
Kas tu?
Keista, neatpažįsti manęs, kai aš pažįstu kiekvieną tavo lopinėlį.
Sugriauni Nanės gyvenimą,
o paskui stovi ir žiūri, kaip tavo vyras vėl mane žemina.
- Lize. - Maniau, kad tave reikia saugoti,
bet tu tokia pat bjauri kaip jis. Esat vienas kito verti.
Lize.
Visi žmonės čia arba užrietę nosis,
arba juokiasi iš mūsų.
Susirask apsiaustą.
- Mes išeinam. - Dar nė ne vidurnaktis.
Man nerūpi. Jau gana tų apkalbų.
Ir atrodo, kad visi manęs vengia.
- Noriu išeit. - O ko aš noriu?
Atsiprašau?
Kurių galų man žinot, Pate?
Ar kada klausei? Bent kartą?
Ar tau bent rūpi?
Prašau, tiesiog susiraskim apsiaustus.
Aš tavęs nepaliksiu.
Bet, Treisi...
manau, aš palieku tave.
Brangioji, be manęs tu nieko neturi.
Netiesa. Nebetiesa.
Negirdėjai? Mano dukra išteka už hercogo.
Aš būsiu hercogienės motina,
turėsiu tokią galią, kurios už pinigus nenusipirksi.
Leidžiančią išsiskirt su tavim.
Gerai, Pate...
Mes abu labai pavargę nuo alinančiai ilgos kelionės.
Išgėrėm per daug šampano, ką jau kalbėt apie tą erzelį.
Tad prašau tiesiog...
pamiegokim ir galėsim pasikalbėt rytoj.
Gana kalbų.
Ir nebesijuoksiu apsimestinai iš tavo juokelių,
nebenusisuksiu, kai tavo akį patrauks jauna gražuolė.
Visada buvau verta daugiau.
Bet visad pirmenybę teikiau savo mergaitėms.
Kad ir kokią menką vertei mane jaustis,
pasirūpinau, kad jos jaustųsi svarbios.
O dabar jos remia mane taip...
kaip tu niekad nesugebėjai.
Kai Nanė ištekės
ir mes grįšim į Niujorką, nė neabejok, kad skirsiuos su tavimi.
Pirmą kartą sutinku Naujuosius Metus Anglijoje.
Beveik vidurnaktis. Verčiau susirask savo sužadėtinį.
Aš susižadėjau, kad galėčiau likti savimi.
Tai štai kas tu - nuvilianti melagė.
Pamiršau, kaip tu mėgsti menkinti kitus.
Man nieko nereikėjo, kol sutikau tave.
Niekad netikėjau, kad esu ypatinga.
Niekad nemelavau tėvams, kad kada nors manęs kas nors norės.
Žinojau savo trūkumus. Ir susitaikiau su jais.
Bet tada atvykai tu...
ir privertei mane jaustis tokia...
Nekenčiu tavęs, kad privertei jaustis, tarsi galiu būt mylima.
Nerimavau dėl tavęs, bet matau, kad nuotaika pasitaisė.
- Mes tik... - Grožėjomės vaizdu nuo stogo.
Ar matei jį?
Nemačiau.
Jis tikrai nuostabus.
Neabejoju.
Trys minutės. Skubam.
Susirinkite paltus ir nepražiopsokit vidurnakčio.
- Eime? - Tu eik.
Turiu kai ką aptart su vyriausiuoju pabroliu.
Taigi, vestuvės...
Tai tikrai susiję su vestuvėmis.
Būtent su mano būsima žmona, nuo kurios nesugebi pasitraukti.
Mudu su Nane draugai.
Teoriškai mudu jau ilgą laiką draugai,
bet nėkart neprisipažinai telegramoje mylįs mane.
Visą šį laiką žinojai ir nieko nesakei?
Taip.
Aš čia nedorėlis,
o ne vyras siunčiantis meilės laiškus geriausio draugo sužadėtinei.
Na, nieko neišdegė. Ji pasirinko mane.
Ar tikrai?
Jau tuoj, gerbiamieji!
- Dešimt, devyni... - Dešimt, devyni...
aštuoni, septyni...
šeši, penki...
keturi, trys...
du, vienas.
Laimingų Naujųjų Metų!
Prašom.
Nelįsk prie jos!
Laimingų Naujųjų Metų.
- Jis pradėjo. - Tu mėtei maistą.
Jums penkeri? Kas darosi?
Telegrama, kurią tau siunčiau, niekur neprapuolė.
Jis ją perskaitė ir nuslėpė nuo tavęs.
Maniau, seniausias mano draugas skyrė ją man.
Nežinojau, kad ji bus tokia asmeniška.
Bet kodėl nedavei jos man?
Kas joje buvo?
- Nemanau, kad reikia... - Pasakyk jai.
Tu to nori?
Pakaks paslapčių. Tikrai turėtum jai pasakyti.
- Beveik neprisime... - Pasakyk jai!
Regis, buvo kažkas panašaus į...
„Mano brangioji Nane...“
„Mano brangioji Nane.
Pastaraisiais metais daug sužinojau apie sielvartą,
bet pastaruoju metu sunku paaiškinti, kodėl aš...
taip stipriai jaučiu tavo netektį, nors niekad nebuvai mana.
Spėlioju, ar tai dėl to, kad yra priešingai.
Kad dalis manęs...
dalis manęs...
- „Priklausė“. - visada priklausė tau.“
Regis, tuo norėjau pasakyti, kad mano širdis priklauso tau.
Tęsk.
„Ir dabar dėl savo bailumo...“
„Ir dabar dėl savo bailumo man visą gyvenimą to trūks.
Buvome tokie artimi, Nane. Argi ne?
Bet negaliu nusiraminti baimindamasis, kad manai,
jog tu kalta, kad išėjau iš Ranimido.
Aš silpnas ir sutrikęs. Kitaip nei mano meilė tau, Nane.
Bet tai, kas prasidėjo
per kvailą mano tėvo planą išsaugot namus, mums susitikus baigėsi graužiančia kalte.
Nes, Nane, niekas negalėjo suplanuoti mano jausmų tau.
Tu man atėmei žadą.
Tai, jog gimei ne iš santuokos yra svarbu...
bet tik dėl to, kad tai yra tavo dalis.
O tu esi visiškai tobula.
Suprasdamas, kad niekada nebūsi mana, amžinai tavo...
Gajus.“
Perskaitei visa tai Niujorke?
- Jau buvai nusprendusi tekėti už manęs... - Tu žinojai? Apie mano motiną?
Ir nieko man nesakei?
Taip, aš... Nane.
Aš dėl Ričardo.
- Kur, miledi? - Atsiprašau?
- Kur važiuosite? - Galite tiesiog važiuoti?
Nane. Sustok.
- Nane. - Kaip galėjai nepasakyt, kad žinai?
Sakiau tau, sakiau visiems, kad man nerūpi, kaip gimei.
- Aš pamilau tave... - Man rūpi.
Nemanei, kad jei būčiau galėjus su tavim kalbėtis...
Aš siaubingai bijojau, kad sužinosi. Tai mane graužė.
O tu visą laiką žinojai.
Maniau, kad darau tau paslaugą.
Argi tai neapibūdina mūsų santykių?
Ar turėčiau atsiprašyt, kad bandau būti geras?
Tai ne gerumas. Tai tyla. Visa ši šalis mėgsta tylą.
Nesi kilniaširdis hercogas, kuris dovanojo man vos sužinojęs.
Tu uždaras hercogas, ilgai tyliai svarstęs
ir nesusimąstęs, kad būtų naudingiau pasakyt tai garsiai.
Kaltini, kad laikiau paslaptis.
- Nekaltinu... - Ne aš turėjau ją atskleist.
Ką turėjau daryti? Priremt prie sienos? Sugėdinti? Ar gerbti tavo privatumą?
Tu turėjai teisę pasilaikyti sau arba pasirinkti ją atskleisti.
Visam pasauliui pasakiau, kad besąlygiškai tave myliu...
bet nekovosiu dėl žmogaus,
kuris nesijaučia taip pat.
Dėl kurių žodžių telegramoje
iš tiesų taip reaguoji?
Ar tu jį myli?
Ne Gajus čia svarbus.
Tiesą sakant, ir ne tu. Kalbam apie mane.
Argi ne visad tu svarbiausia?
Dikai? Ką tu darai?
Užlipdavau čia jaunystėje.
Kai jausdavaus vienišas ar piktas. Tad dažnai.
Nereikėjo tavęs čia atsivežti. Nereikėjo prileisti jų prie tavęs.
Ko?
Savo tėvų.
Jie dusina tave savo tyla.
Visada taip buvo.
Ir turbūt praeityje...
tiesiog norėjau dėmesio.
Aš labai apgailestauju dėl savo šeimos.
Viskas gerai. Dabar aš tavo šeima. Būsi su manimi.
- Nane... - Nuoširdžiai sakei?
Ar tavo žodžiai telegramoje buvo nuoširdūs?
Kiekvienas žodis.
Nuoširdžiai tada parašiau.
O kaip dabar?
Tu pasirinkai Teo.
Čia ne atsakymas.
Aš gyvenau toliau. Privalėjau.
Pasipiršau Džinai.
Manau, išmoktume pamilti vienas kitą.
Tu ir aš - mes abu - turime išsilaisvinti nuo šito.
Dabar aš nueisiu.
Džine?
Kur tu, Džine?
Matei Džinę?
Ne, nemačiau po vidurnakčio dūžių.
Štai kur tu. Ką, po galais, veikei lauke?
Žiūrėjau fejerverkus.
Ir kaip jie?
Labai toli.
Kada paskutinįkart tai darei?
Kada žiūrėjau į tave su mėsa prie veido?
Mušeisi.
Dieve. Paskutinįkart su...
Henriu Bertonu.
- Su Henriu Bertonu. - Su Henriu Bertonu.
Vis dar manau, kad vienas būčiau jį įveikęs.
Nėra nė abejonės.
Nors jis buvo didokas dvylikmetis.
Jis buvo milžiniškas.
- Koks 1,8 m ūgio. - Mažiausiai dvimetrinis.
Su 1,8 m būčiau susitvarkęs.
Visada manimi rūpindavaisi.
Ir blogai pasielgiau išsiųsdamas tą telegramą.
Labai blogai ir... labai girtai.
Turėjau pasikalbėt su tavim, bet nepasikalbėjau.
Atsiprašau.
Viso gero.
Jūsų malonybe.
Gerai pasirūpink Nane.
Išvertė Kristina Čeidaitė