Alle vet det selvsagt. Alle kommer til å hviske.
- Ja, godt nytt år. - Så hyggelig at dere kom.
Takk. Godt nyttår til dere.
Jeg kan ikke se på dem. Ikke på noen.
Ikke se ut i hagen.
- Hva... - Fire timer.
Til midnatt?
Til det er akseptabelt å be alle dra.
Gjorde du det?
Det var det jeg sa.
Lord og lady Brightlingsea.
Så hyggelig at Deres Nåde kunne komme.
Takk for at dere åpner hjemmet.
Ha et riktig godt nytt år.
Vi er i det minste ikke de mest utskjemte.
Faren hans vil vende seg i graven. Gifte seg med en uekte.
Fatter du at han gifter seg med henne?
- Det kan bare være kjærlighet. - Eller heksekunst.
Kanskje hun bærer en uekte selv.
Jeg må finne vennene mine.
BASERT PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
- Der er du. - Unnskyld meg.
Jeg hadde nær glemt hvordan et vennlig ansikt ser ut.
Du fikk ikke den beste mottakelsen. Det føles nok litt ukjent.
Jeg håpet sosieteten ville følge mitt eksempel angående Nans herkomst.
Alle er ikke like sjenerøse.
Heldige Nan som har falt for en mann som er godhjertet og overbærende.
Og som har råd til å se bort fra hemmeligheten.
Det er fordi den ikke betyr noe for meg. Ikke fordi jeg har råd til det.
Økonomiske bekymringer er irrelevante om du aldri har hatt noen.
Ingen Jean i kveld?
Gjemmer Nan seg for de høye hestene?
Nan er med vennene sine.
Snilt at du bryr deg. Men jeg kjenner min forlovede bedre enn deg.
Selvsagt. Men jeg vet alt om byrden ved å føle meg utilstrekkelig.
Noe annet du er helt ukjent med.
Hallo, mine damer og vakre menn.
Hei!
Velkommen til vår ekstravaganse.
- Godt nytt år, alle sammen. - Skål.
Lady Brightlingsea har forandret seg.
Det fine er at hun ikke har det.
- Conchita! - Nei!
Kan jeg noe for at selskapsarrangørene synes jeg er overbevisende?
Jeg må finne glede der jeg kan.
Kan dere tenke dere noe de vil hate mer enn dette?
- Skål for det. - Skål.
- Ja. - Skål for det.
Morer du deg?
Jeg blir behandlet som en løshund du har vært så snill å adoptere.
Og fra nå av vil jeg bare være min fars skam.
Slett ikke. Om en uke er du hertuginnen av Tintagel.
Da får du legitimitet og respekt.
Nei, din legitimitet og respekt. Jeg vil helst ha min egen.
Respekt må man gjøre seg fortjent til.
Jeg har slitt for å bli den folk ville at jeg skulle være.
Jeg er selvsagt vant til hviskingen. Men inntil nylig var hviskingen...
Beundrende?
Jeg er lei for at jeg har ødelagt ryktet ditt.
Sa jeg ikke helt klart at jeg elsker deg? Og at jeg har valgt å dele byrden din?
Er det sånn du ser på meg? Som en byrde?
Du misforstår med vilje. Hvorfor er du ikke mer takknemlig?
Du glemmer at da du avslørte hemmeligheten din,
- ignorerte jeg det med en gang. - Hvordan kan jeg takket deg?
Hva har de gjort med huset? Det ser ut som et sirkus.
Conchita har igjen satt foreldrene mine i forlegenhet.
Jinny?
Du trenger ikke å være nervøs.
Vi får neppe en veldig varm velkomst.
Vi kan holde hverandre varme.
Og du vil alltid ha meg. Er det bra nok?
Du er absolutt bra nok.
Du er visst en av amerikanerne.
Jeg er selve amerikaneren.
Kan du be din venn finne et annet sted enn badet for å gråte?
Hun lager kø.
Takk. Ha meg unnskyldt.
Nan, åpne døren.
Er du der, Nan?
Nan?
Hei.
Vennen min.
Jeg føler meg idiotisk. Selvfølgelig dømmer de meg.
Og de dømmer ikke bare meg. De dømmer Theo.
Vi gjør ikke det.
Sånn skal det være.
Vi reiser oss ikke fra badekaret før du føler deg bedre.
Jeg prøvde hundre ganger å fortelle om moren min.
Og da alle fikk vite det i julen, trodde jeg det var slutten på alt.
Vi har visst tenkt så mye på mennene våre at vi har drevet fra hverandre.
Vi er ikke så langt fra hverandre.
Nei.
Nan. Nei, aldri. Ikke helt fra hverandre.
Herregud.
Vi er på toalettet.
Å, Jinny.
Nan.
- Hvordan har hun det? - Hun er perfekt.
Hallo. Jeg har savnet deg.
Bra at de er tilbake.
Tror du mor og far kilte oss sånn?
Jeg vet ikke.
Det tror jeg ikke.
Iblant lot jeg som Miss Testvalley var moren vår.
Det var ikke vanskelig. Hun gjorde alt det som en mor skulle.
Det hadde vi aldri.
- Så vi klamret oss til henne. Særlig du. - Det var ikke...
Jeg syntes det var veldig forvirrende.
Jeg lurer på om du også gjorde det.
Du var veldig ung. Egentlig bare en gutt.
Alle de morgenene da sengen din ikke var brukt.
Det var ikke din jobb å lete etter meg.
Det går bra.
Hei.
Det går bra.
Hei.
Jeg tenker ofte på den sommeren da vi lekte gjemsel.
Du pleide alltid å avsløre deg.
Du begynte å fnise så snart jeg kom i nærheten.
Men så kom hun, og du ville ikke leke mer.
Jeg tror ikke jeg så deg le igjen før du møtte Conchita.
Nan.
Har du sett hvem som er her?
Jeg sa nettopp til Virginia at alle disse gribbene ødelegger gulvet
bare for å få et glimt av en vanæret nesten-hertuginne.
Ja, veldig bra.
Jeg vil at du skal gå inn først, gutten min.
Men hva med Richard?
Han trasker rundt som en halt and eller pike.
Vi kan ikke la ham gå først over dørstokken i den tilstanden.
Gud vet hvilke ulykker som vil ramme oss.
Jeg må på toalettet.
Jeg vil savne deg.
Beklager.
- Mor. - Vi ville overraske dere.
- Jeg trodde ikke dere kom før i neste uke. - Det er overraskelsen.
- Hvor er Nan? Jeg har savnet dere. - Mor, jeg...
Hva er i veien, Jinny?
Jinny.
Så alle vet det.
Men det har faktisk ordnet seg.
Theo er en herre, og det blir bryllup.
Og Nan er nok glad for at alt er åpent og for å vite at Theo bryr seg om henne.
Så kanskje det er best sånn.
Kanskje.
Du har alltid likt å snakke.
Beklager om jeg gjorde deg skamfull. Men vi... Jeg syntes det var viktig.
Jeg er ikke skamfull. Jeg er ferdig med å være skamfull.
Jeg mente ikke å såre deg med vilje.
Men du såret søsteren din med vilje. Og det knuser meg.
Dette ligner ikke den Jinny jeg kjenner. Jeg forstår ikke.
Å, Nan.
Hvordan dette må være for deg. Jeg er så lei for det.
Vennene mine har tatt seg av meg.
- Vennen min. - I mangel på familie.
Så hertugen vil fortsatt gifte seg med deg?
Herr God Mann.
Alle snakker om oss.
Vi er verd å snakke om.
Men er du lykkelig?
Guy.
Dette er Guy Thwarte. Han er Theos eldste venn.
- Foreldre. - Det trengs ikke. Jeg er et null.
- Gleder meg. - I like måte.
En venn av hertugen er...
Trenger du fortsatt hjelp med den jobben?
- Ja, det gjør jeg. Takk. - Ja. OK.
Vi ses snart.
Når enden er god, er allting godt.
Hun later som, Tracy. Det gjør vi alle.
Du vet alltid om de beste stedene.
Ikke la hviskingen få deg til å skamme deg over hvem du er.
Mrs. St. George.
Lady Brightlingsea, for et elegant selskap.
Så snilt.
- Denne gangen... - Oberst, kan du hente drinker til oss?
Ja. Ja, selvfølgelig.
Hvis man skal tro ryktene,
hadde jarlen av Leicester minst én gjøkunge i redet.
Selvfølgelig er ikke jarlen blitt sett offentlig på mer enn et tiår.
Så modig dere er som viser dere uansett hva som skjer.
Jeg beundrer dere amerikanere for mangelen på skam.
Jeg har ingen skam.
Sånn skal det være. Godt gjort.
Mrs. St. George. Velkommen. Skal vi danse?
Det vil jeg gjerne.
Jeg er lei for forlegenheten familien min har forårsaket.
Du trenger ikke å unnskylde noe.
Og snart er du moren til en hertuginne, så du trenger ikke å svare til noen.
Du er sikkert sliten. Det er ikke lett å bære andres kors.
Jeg minner meg selv om at min byrde
er lett som en fjær mot det som er tvunget på Nan.
Jeg håper du vet at jeg ikke bare gifter meg med Nan.
Jeg elsker henne også.
Det er alt jeg har ønsket for begge døtrene mine.
Og for deg selv?
Hva ønsket du for deg selv?
Vi skulle nok alle gjerne gjemt oss her.
Det konstante dramaet, Richard. Det har du lært av din hustru.
Opp med deg. La oss få deg kledd.
- Kom igjen. - Jeg må fortelle deg noe, mor.
Kan det vente? De rasker til seg sølvtøyet der ute.
For mange år siden, da du ansatte henne...
Da hadde jeg...
en kurtise
med Miss Testvalley.
Vi var intime.
Jeg trodde vi var forelsket, men jeg har begynt å lure på...
Når jeg tenker på det nå, er det forvirrende, for å si det mildt.
Og...
Ber hun om penger denne gangen?
Visste du det?
Hvem tror du fikk henne til å dra den første gangen?
Men du sa ikke noe til meg. Du snakket ikke med meg.
- Jeg er moren din. - Og jeg var knapt en mann.
Dannede mødre snakker ofte ikke med sønnene i det hele tatt.
Jeg sendte henne bort før du gjorde noe dumt,
som å fri, noe som ikke bare ville ødelagt navnet ditt,
men din brors og din søsters også.
Gud forby at livet deres kunne blitt mindre salige.
Jeg vil ikke høre mer av denne sytingen.
Nå er det nok.
Du er en mann nå.
På tide å oppføre seg som en.
Ha litt vann i ansiktet, og så ses vi nedenunder.
...åtte, ni, ti.
Her borte.
OK...
Jeg aner ikke.
Hvem er du?
Rart at du ikke kjenner meg når jeg kjenner hver tomme av deg.
Først ødelegger du Nans liv,
og så står du og ser på at mannen din ydmyker meg igjen.
- Lizzy. - Jeg trodde du måtte beskyttes,
men du er like ille som ham. Dere fortjener hverandre.
Lizzy.
Alle her er enten fisefine, eller så ler de av oss.
- Hent kåpen din. Vi drar. - Det er ikke midnatt engang.
Jeg har fått nok av hviskingen, og det virker som alle unngår meg.
- Jeg vil dra. - Men hva vil jeg?
Unnskyld?
Hvordan skulle jeg vite det?
Har du spurt meg? En eneste gang? Bryr du deg engang om det?
Kan vi bare hente yttertøyet?
Jeg går ikke fra deg.
Men Tracy...
Jeg går fra deg.
Kjære, uten meg har du ingenting.
Ikke sant. Ikke nå lenger.
Datteren min gifter seg med en hertug.
Jeg blir en hertuginnes mor, med makt man ikke kan kjøpe for penger.
Makt til å gå fra deg.
Greit, Patti.
Vi er begge veldig slitne etter en svært lang reise.
Vi har drukket for mye champagne, og så dette virvaret.
Så vær så snill...
La oss få oss litt søvn, så snakker vi i morgen.
Ikke mer snakk.
Eller late som jeg ler av vitsene dine,
eller vende ryggen til når en ung jente fanger oppmerksomheten din.
Jeg har alltid fortjent mer.
Men jeg satte jentene mine først.
Og uansett hvor liten du fikk meg til å føle meg,
sørget jeg for at de var de høyeste i rommet.
Og nå lar de meg stå på skuldrene deres...
...der du ikke rekker opp.
Så snart Nan er gift, og vi drar hjem til New York, tar jeg ut skilsmisse.
Det er min første nyttårsaften i England.
Det er nesten midnatt. Du bør finne din forlovede.
Jeg forlovet meg for å fortsette å være meg.
Så det er sånn du er. En løgner og en skuffelse.
Jeg glemte at du liker å få andre til å føle seg små.
Jeg hadde det bra før jeg møtte deg. Jeg har aldri trodd at jeg var spesiell.
Foreldrene mine løy aldri om at jeg kunne bli ønsket.
Jeg visste om begrensningene mine. Og jeg godtok dem.
Men så kom du...
...og du fikk meg til å føle meg så...
Jeg hater deg for å få meg til å føle at jeg kunne bli elsket.
Jeg var bekymret for deg, men jeg ser at du er i bedre humør.
- Vi bare... - Så utsikten fra taket.
Har du sett den?
Nei.
Den er flott.
Sikkert.
Tre minutter. Vær raske.
Hent yttertøyet før klokkene slår.
- Skal vi? - Gå, du.
Jeg må diskutere noe med forloveren min.
Så bryllupet...
Det er knyttet til bryllupet, ja.
Min tilkommende og din manglende evne til å holde deg unna henne.
Nan og jeg er venner.
Du og jeg har vært venner lenge, i teorien.
Og du har aldri erklært din kjærlighet i et telegram.
- Du har visst det så lenge uten å si noe. - Det stemmer.
Jeg er skurken, ikke han som sender kjærlighetsbrev til sin venns forlovede.
Det gikk ikke. Hun valgte meg.
Gjorde hun det?
Kom igjen.
- Ti, ni... - Ti, ni...
...åtte, sju...
...seks, fem...
...fire, tre...
...to, en.
Godt nytt år!
Velkommen.
Hold deg unna henne!
Godt nytt år.
- Han begynte. - Du kastet mat.
Er vi fem år? Hva er det som skjer?
Telegrammet jeg sendte forsvant ikke. Han leste det og skjulte det for deg.
Jeg trodde det var til meg fra min eldste venn.
Jeg visste ikke at det var så personlig.
Hvorfor ga du meg det ikke?
Hva sto det?
- Vi bør ikke... - Fortell henne det.
Vil du det?
Ingen flere hemmeligheter. Du bør fortelle det.
- Jeg... - Fortell det!
Det var visst noe sånt som...
"Min kjære Nan..."
"Min kjære Nan.
Det siste året har jeg lært mye om sorg,
men i det siste kan jeg ikke forklare hvorfor
jeg føler at jeg har mistet deg, når du aldri var min å miste.
Jeg undres over om det motsatte er sant. At en del av meg...
...en del av meg..."
-"Alltid." -"...alltid har tilhørt deg."
Med det mente jeg nok at hjertet mitt tilhører deg.
Fortsett.
"Og på grunn av..."
"Og på grunn av min feighet vil jeg alltid være ufullkommen.
Vi var så nære hverandre, Nan.
Jeg er redd for at du tror at da jeg gikk min vei i Runnymede, handlet det om deg.
Jeg er svak. Og jeg er forvirret, men min kjærlighet til deg er ingen av delene.
Det som startet som min fars plan
for å redde huset, ble til et sammensurium av skyldfølelse da vi møttes.
For mine følelser for deg kunne ikke vært planlagt.
Du tok pusten fra meg.
Det betyr noe at du var født utenfor ekteskap...
...for det er noe av det som utgjør deg.
Og du er helt perfekt.
Evig din, i viten om at du aldri blir min...
...Guy."
Leste du alt det i New York?
- Du hadde sagt ja til meg. - Visste du om moren min?
Og du sa ikke noe.
Ja, jeg... Nan.
Det er Richard.
- Hvor, mylady? - Unnskyld?
- Hvor skal du? - Kan du bare kjøre?
Nan. Stopp.
- Nan. - Hvorfor sa du ikke at du visste det?
Jeg har sagt at det ikke betyr noe hvordan du ble født.
- Det er den du er som... - Det betyr noe for meg.
Om du var en jeg kunne snakke med...
Jeg var skrekkslagen for at du skulle få vite det.
- Og du visste det hele tiden. - Jeg trodde jeg var snill mot deg.
Oppsummerer ikke det forholdet vårt?
Skal jeg be om unnskyldning for å være snill?
Det er ikke snillhet. Det er taushet. Hele landet foretrekker taushet.
Du er ikke en edel hertug som tilga straks du fikk vite det.
Du er en hemmelighetsfull hertug som sydet taust i månedsvis,
uten å tenke på at det ville hjelpe å si det høyt.
Klandrer du meg for å holde hemmeligheter? Det var ikke opp til meg å si noe.
Skulle jeg konfrontert deg? Gjort deg brydd? Eller la deg ha det for deg selv?
Det var opp til deg om du ville tie eller en dag dele det.
Jeg har fortalt alle at jeg elsker deg betingelsesløst,
men jeg vil ikke kjempe for en som innerst inne ikke vil ha meg.
Hvilken del av telegrammet reagerer du egentlig på?
Er du forelsket i ham?
Dette handler ikke om Guy.
Det handler ikke om deg heller, men om meg.
Gjør ikke alt det?
Dick? Hva holder du på med?
Jeg pleide å gå hit da jeg var yngre.
Når jeg følte meg alene eller sint. Ofte, altså.
Jeg skulle ikke ha tatt deg med hit. Skulle ikke latt dem komme nær deg.
Hvem?
Foreldrene mine.
De kveler deg med tausheten sin.
Det er sånn det alltid har vært.
Og jeg tror at da...
...ville jeg bare ha litt støy.
Jeg er så lei for familien min.
Det er greit. Jeg er familien din. Du må være hos meg.
- Nan... - Mente du det?
Mente du det du skrev i telegrammet?
Hvert ord.
Jeg mente det da.
Hva med nå?
Du valgte Theo.
Det er ikke et svar.
Jeg gikk videre. Det måtte jeg.
Jeg har fridd til Jean. Jeg tror vi kan lære å elske hverandre.
Du og jeg må befri hverandre fra dette nå.
Jeg går min vei nå.
Jinny?
Hvor er du, Jinny? Jinny?
- Har du sett Jinny? - Ikke siden klokkeslagene, nei.
Der er du. Hva i all verden gjorde du ute?
Jeg så fyrverkeriet.
Og hvordan var det?
Veldig langt borte.
Når gjorde du dette sist?
Så deg kline kjøtt i ansiktet?
Havnet i slåsskamp.
Herregud. Ikke siden...
Henry Burton.
- Henry Burton. - Henry Burton.
- Jeg tror ennå jeg kunne tatt ham selv. - Utvilsomt.
- Selv om han var stor til å være 12 år. - Han var enorm.
- Rundt 1,80. - Mer som 2,10, minst.
Jeg kunne taklet 1,80.
Du passet alltid på meg.
Og det var galt av meg å sende telegrammet.
Så galt og... så full.
Jeg skulle ha snakket med deg i stedet.
Unnskyld.
Adjø.
Deres Nåde.
Ta godt vare på Nan.
Tekst: Evy Hvidsten