Alla kommer förstås att veta. Alla kommer att viska.
- Ja, gott nytt år. - Roligt att ni kunde komma.
Tack. Gott nytt år till er också.
Jag kan inte se på dem. Jag kan inte se på nån.
För Guds skull, blicka inte ut i trädgården.
- Va... - Fyra timmar.
Till midnatt?
Tills det är acceptabelt för oss att be dem alla att gå hem.
Gjorde du det?
Jag sa ju det.
Lord och lady Brightlingsea.
Ers nåd, så roligt att ni kunde komma.
Tack för att ni öppnade ert vackra hem.
Låt oss hoppas på ett gott nytt år.
Vi är åtminstone inte de som skäms mest här.
Hans far vänder sig i graven. Gifta sig med en oäkting.
Kan du fatta att han faktiskt tänker göra det?
Det kan bara vara kärlek.
Eller trolldom.
Hon kanske är gravid med en egen oäkting.
Jag måste gå till mina vänner.
BASERAD PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
- Där är du ju. - Ursäkta mig.
Jag minns knappt hur ett vänligt ansikte ser ut.
Jag märkte att ni fick ett kyligt välkomnande.
Det måste kännas ovant.
Jag hoppades att societeten skulle acceptera Nans härstamning, liksom jag.
Alla är tyvärr inte så generösa.
Tur för Nan att hon föll för en man som är så generös och godhjärtat.
Och rik nog att kunna ignorera hennes hemlighet.
Jag ignorerade det för att det är oviktigt för mig, inte för att jag har råd.
Visst. Ekonomiska bekymmer är irrelevanta om man aldrig har haft några.
Jean är inte här i kväll?
Hur mår Nan? Gömmer hon sig för alla fisförnäma?
Hon är med sina vänner.
Snällt av dig att fråga. Men jag känner min fästmö bättre än du.
Självklart.
Fast det där med att känna sig otillräcklig är bekant.
Det är nåt du aldrig har upplevt.
Tjoho!
Hej!
Välkomna till vår extravaganza.
- Gott nytt år, alla. - Skål.
Lady Brightlingsea har verkligen förändrats.
Det roliga är att hon inte har förändrats.
- Conchita! - Nej!
Flickor, kan jag rå för att festarrangörerna finner mig övertygande?
Jag får finna glädjeämnena där jag kan.
Kan det finnas nåt de avskyr mer än det här?
- Skål för det. - Skål.
- Ja. - Skål för det.
Har du trevligt?
Jag behandlas som en strykarhund du var snäll nog att ta hand om.
Det enda jag kommer att vara hädanefter är min fars skam.
Inte alls. Om en vecka är du hertiginnan av Tintagel
och äger all legitimitet och respekt du kan önska.
Nej, din legitimitet och respekt. Jag vill ha egen.
Respekt måste förtjänas.
Hela livet har jag kämpat för att bli den folk vill att jag ska vara.
Jag är förstås van vid viskningarna.
Och tills alldeles nyligen var viskningarna...
Beundrande?
Beklagar om jag har förstört ditt rykte.
Gjorde jag det inte tydligt vid jul att jag älskar dig?
Och att jag har valt att dela din börda?
Är det så du ser mig? Som en börda?
Du missförstår medvetet.
Varför är du inte mer tacksam?
Du glömmer att i samma stund som du avslöjade din hemlighet vid jul,
- hade jag överseende med den. - Hur kan jag nånsin tacka dig?
Vad har de gjort med huset? Rena cirkusen.
Conchita har ännu en gång lyckats genera mina föräldrar.
Jinny?
Älskling, var inte nervös.
Jag väntar mig inget varmt välkomnande.
Nåja, vi kan hålla varandra varma.
Och du har alltid mig. Duger jag?
Du duger utmärkt.
Du är visst en av amerikanskorna.
Jag är den första amerikanskan.
Kan du be din vän att hitta en annan plats
än badrummet att sitta och gråta?
Hon orsakar kö.
Tack. Ursäkta mig.
Nan, öppna dörren.
Är du där? Nan?
Nan?
Hej.
Raring.
Jag känner mig idiotisk. Självklart kommer alla att döma mig.
Och de dömer inte bara mig, utan även Theo.
Men inte vi.
Du har rätt.
Okej, Nan, vi kliver inte ur badkaret förrän du mår bättre.
Hundra gånger försökte jag berätta för er om min mor.
När alla fick veta i julas trodde jag att allt det här skulle ta slut.
Vi har väl varit så upptagna med makar att vi har glidit isär.
Vi har inte glidit långt isär.
Nix.
Nan. Aldrig. Aldrig långt isär.
Herregud.
Vi är upptagna här inne.
Åh, Jinny.
Nan.
Hur mår hon?
Utmärkt.
Hej. Jag har saknat dig.
Skönt att de är tillbaka.
Tror du att mor och far nånsin kittlade oss så där?
Jag vet inte.
Det är svårt att tro.
Jag brukade låtsas ibland att ms Testvalley var vår mor.
Det var inte svårt. Hon gjorde allt en mor ska göra.
Vi fick aldrig det där, va?
Kanske därför vi höll fast vid henne så.
- Särskilt du. - Det är inte...
Det var mycket förvirrande för mig då.
Kanske för dig också.
Du var mycket ung. Bara en pojke.
Alla morgnar då du inte hade sovit i din säng.
Det var inte din uppgift att leta efter mig.
Såja.
Hej där.
Det är bra.
Hej.
Jag tänker ofta på den där sommaren när vi lekte kurragömma.
Du avslöjade alltid var du var. Minns du?
Du började fnittra så fort du visste att jag var nära.
Men sen kom hon, och du ville inte leka mer.
Jag såg dig nog inte skratta igen förrän du träffade Conchita.
Nan.
Såg du vem som är här?
Far, jag sa just till Virginia, se på alla asgamar som förstör parketten
bara för att få en skymt av en vanhedrad nästan-hertiginna.
Ja, mycket bra.
Min pojke, jag vill att du gör first footing.
Men Richard då?
Han vandrar runt som en lam anka eller en flicka.
Han kan inte korsa tröskeln först i det tillståndet.
Det skulle betyda otur.
Jag ska gå till damrummet.
Jag lär sakna dig.
Förlåt.
- Mor. - Raring, vi tänkte överraska er.
Ni skulle inte komma förrän nästa vecka.
Ja, det är överraskningen.
Var är Nan? Jag har saknat er båda.
Mamma, jag...
Jinny, vad är det? Nåt på tok?
Jinny.
Så, alla vet.
Men det löste sig faktiskt ganska bra.
Theo är en gentleman, och bröllopet blir av ändå.
Nan är nog egentligen glad att allt är känt nu,
och veta hur mycket Theo bryr sig.
Så det kanske var det bästa ändå.
Kanske.
Jinny, du har alltid varit en pratkvarn.
Förlåt om jag har generat dig, mamma.
Men vi... Jag tyckte att det var viktigt...
Jag är inte generad. Jag blir inte generad längre.
Jag menade inte att medvetet såra dig.
Men du sårade medvetet din syster, och det krossar mitt hjärta.
Det är så olikt den Jinny jag känner. Jag förstår inte.
Åh, Nan.
Det här måste vara så svårt för dig. Jag är så ledsen.
Ingen fara. Mina vänner ser efter mig.
Raring.
I familjens frånvaro.
Så hertigen vill ändå gifta sig med dig?
En ädel man.
Alla pratar om oss.
Vi är värda att prata om.
Men är du lycklig?
Guy.
Det här är Guy Thwarte, Theos äldste vän.
- Föräldrarna. - Behövs inte. Jag är ingen.
- Så trevligt att träffas. - Tack detsamma.
Tja, en vän till hertigen är en...
Behöver du fortfarande hjälp med det där jobbet?
- Ja. Tack. - Ja. Då så.
Vi ses strax.
Så slutet gott, allting gott.
Tracy, hon låtsas. Det gör vi alla.
Du vet jämt de bästa platserna.
Låt inte viskarna få dig att skämmas över den du är.
Mrs St. George.
Lady Brightlingsea. Vilken chic fest.
Ni är alltför vänlig.
Den här gången...
Överste, är ni vänlig nog att hämta några drinkar?
Ja. Javisst.
Jag vill bara säga att om ryktena stämmer,
hade greven av Leicester åtminstone en gökunge i boet.
Men han har inte visat sig offentligt på över ett årtionde.
Modigt av er att visa er här, komma vad som komma må.
Jag beundrar verkligen er amerikaner, er brist på skamkänsla.
Jag har inget att skämmas för.
Så ska det låta. Bravo.
Mrs St. George. Välkommen. Får jag den här dansen?
Hemskt gärna.
Jag är hemskt ledsen för den förlägenhet
som min familj har orsakat er.
Ni behöver inte be om ursäkt, mrs St. George.
Snart är ni mor till en hertiginna
och behöver inte svara inför nån.
Ni måste vara utmattad.
Det är inte lätt att bära tyngden av en annans kors.
Om jag har tvingats bära en tyngd, får jag påminna mig om
att den är fjäderlätt jämfört med den som tvingats på Nan.
Jag hoppas att ni vet att jag inte bara gifter mig med er dotter.
Jag är förälskad i henne.
Det är allt jag nånsin har önskat för båda mina döttrar.
Och för er själv?
Vad önskade ni för er själv?
Vi skulle nog alla helst gömma oss här uppe.
Denna ständiga dramatik. Du har lärt av din fru.
Såja. Upp med dig. Klä på dig. Sätt fart.
Såja.
Mamma, jag måste berätta en sak.
Kan det vänta? De är där ute och stjäl bordssilvret.
För länge sen, när du anställde henne...
...hade jag...
...en romans,
kan man säga, med ms Testvalley.
Vi var intima.
Jag trodde att vi var förälskade, men jag börjar undra...
När jag tänker på det nu, känns det minst sagt förvirrande.
Och...
Vill hon ha pengar den här gången?
Visste du?
Vem tror du fick henne att sluta första gången?
Men du sa inget till mig. Du pratade inte med mig.
- Jag är din mor. - Och jag var knappt en man.
Societetsmödrar pratar ofta inte alls med sina söner.
Jag skickade iväg henne innan du hann göra nåt dumt,
som att fria, vilket inte bara hade dragit ditt namn i smutsen,
utan du hade dragit med dig din bror och syster.
Gud förbjude att deras liv hade varit mindre lyckliga.
Det får vara slut på det här tröttsamma jämrandet.
Skärp dig.
Du är en man nu.
Dags att uppföra sig som en.
Skölj av ansiktet, så ses vi där nere.
...åtta, nio, tio.
Här borta.
Jaha...
Jag har ingen aning.
Vem är du?
Lustigt, du känner inte igen mig, fast jag har sett dig naken.
Först förstör du Nans liv,
sen står du passiv och låter din man förödmjuka mig igen.
- Lizzy. - Jag trodde att du behövde skyddas,
men du är lika gemen som han. Ni förtjänar varandra.
Lizzy.
Varenda person här är antingen stel som en eldgaffel,
eller skrattar åt oss.
Kom. Hämta din kappa.
- Vi åker. - Det är inte ens midnatt.
Det struntar jag i. Jag är trött på allt viskande,
och alla undviker mig i alla fall.
- Jag vill gå. - Men vad vill jag?
Ursäkta?
Hur tusan ska jag veta det, Patti?
Har du nånsin frågat? En enda gång?
Bryr du dig ens?
Snälla, kan vi hämta våra ytterkläder?
Jag lämnar dig inte.
Men Tracy...
...jag tror att jag lämnar dig.
Raring, utan mig har du ingenting.
Fel. Det stämmer inte längre.
Har du inte hört? Min dotter ska äkta en hertig.
Jag blir mor till en hertiginna,
med en makt man inte kan köpa för pengar.
Makten att kunna lämna dig.
Hör på, Patti...
Vi är båda mycket trötta efter en extremt lång resa.
Vi har druckit för mycket champagne, och nu hela denna röra.
Så snälla du, låt oss...
Låt oss få lite sömn, så kan vi prata imorgon.
Det är slutpratat.
Och slut på att låtsas skratta åt dina skämt,
eller blunda varje gång en ung söt flicka fångar din blick.
Jag har alltid förtjänat bättre.
Men jag har alltid satt mina flickor först.
Och oavsett hur liten du fick mig att känna mig,
såg jag alltid till att de syntes mest av alla.
Nu låter de mig stå på deras axlar...
...dit du aldrig kan nå.
När Nan är gift och vi är i New York
ska jag begära skilsmässa, var så säker.
Första gången jag firar in det nya året i England.
Det är snart midnatt. Du borde gå till din fästman.
Jag förlovade mig för att kunna fortsätta vara mig själv.
Så det är alltså det du är, en lögnare och en besvikelse.
Jag glömde att du älskar att trycka ner andra.
Jag klarade mig bra tills jag mötte dig.
Jag har aldrig trott mig vara nåt särskilt.
Mina föräldrar ljög aldrig och sa att nån skulle vilja ha mig.
Jag kände mina begränsningar och hade förlikat mig med dem.
Men så kom du...
...och fick mig att känna mig så...
Jag hatar dig för att du fick mig att känna att jag kunde bli älskad.
Jag var orolig för dig, men jag ser att du är gladare nu.
- Vi bara... - Såg utsikten från taket.
Har du sett den?
Nej.
Det är nåt att se.
Säkert.
Tre minuter. Skynda på.
Hämta ytterkläder innan klockan ringer och slipp trängseln.
- Ska vi? - Gå du.
Jag mindes en sak jag måste diskutera med min marskalk.
Så, bröllopet...
Ja, det har absolut med bröllopet att göra.
Specifikt min blivande fru och att du inte kan hålla dig borta från henne.
Nan och jag är vänner.
Du och jag har varit vänner länge, teoretiskt sett,
men aldrig har du sänt mig ett kärlekstelegram.
Du visste hela tiden, men sa inget?
Just det.
Det är jag som är skurken,
inte han som skickar kärleksbrev till sin bäste väns fästmö.
Men det hjälpte inte. Hon valde mig.
Gjorde hon det?
Då är det dags, allihop!
- Tio, nio... - Tio, nio...
...åtta, sju...
...sex, fem...
...fyra, tre...
...två, ett.
Gott nytt år!
Välkommen.
Håll dig borta från henne!
Gott nytt år.
- Det var han som började. - Du kastade mat.
Är vi fem år gamla? Vad händer?
Telegrammet jag skickade, det försvann inte på vägen.
Han läste det och undanhöll dig det.
Jag trodde att det var till mig,
från min äldste vän.
Jag insåg inte att det var så personligt.
Varför gav du det inte till mig?
Vad stod det?
- Vi ska nog inte... - Berätta för henne.
Vill du verkligen det?
Slut på hemligheter. Du bör absolut berätta.
- Jag minns kn... - Berätta!
Det stod väl nånting i stil med...
"Käraste Nan..."
"Käraste Nan.
Det gångna året har jag lärt mig mycket om sorg,
men nyligen... Jag kan inte riktigt förklara varför...
...jag sörjer förlusten av dig så djupt, för du var ju aldrig min.
Kanske är det för att motsatsen är sann.
Att en del av mig...
En del av mig..."
-"Har." -"...har alltid tillhört dig."
Jag menade väl att mitt hjärta tillhör dig.
Fortsätt.
"Och nu, på grund av..."
"Och nu, på grund av min feghet, kommer jag alltid att vara ofullständig.
Vi stod ju varandra så nära, Nan. Eller hur?
Men jag får inte ro om du tror att det faktum att jag försvann
från Runnymede hade med dig att göra.
Jag är svag. Och förvirrad. Men min kärlek till dig är ingetdera.
Det som började som min fars dumma plan
för att rädda godset, blev en enda härva av skuldkänslor när vi möttes.
För Nan, inget med mina känslor för dig kunde ha planerats.
Du tog andan ur mig.
Det spelar ingen roll att du föddes utanför äktenskapet.
För det är delvis det som gör dig till dig.
Och du är helt och hållet perfekt.
Din för evigt, i vetskapen att du aldrig kan bli min...
Guy."
Läste du allt det där i New York?
- Du hade redan sagt ja... - Du visste? Om min mor?
Och du sa ingenting?
Ja, jag... Nan.
Det är Richard.
- Vart, mylady? - Ursäkta?
- Vart vill ni åka? - Kör, är ni snäll.
Nan. Stanna.
- Nan. - Hur kunde du hålla tyst om att du visste?
Jag har sagt till dig och alla att din härkomst är oviktig för mig.
- Det är dig jag älskar... - Det är viktigt för mig.
Förstod du inte, om jag kunde ha talat med dig...
Jag har varit uppfylld av rädsla att du skulle få veta.
Men du visste hela tiden.
Jag trodde att jag gjorde dig en tjänst.
Är det inte typiskt för vår relation?
Ska jag be om ursäkt för att jag försökte vara vänlig?
Det är inte vänlighet. Det är tystnad. Hela det här landet föredrar tystnad.
Du är ingen storsint hertig som förlät mig så fort du fick veta.
Du är en hemlighetsfull hertig som höll tyst i flera månader
och aldrig förstod att det kunde hjälpa att säga det rakt ut.
Nu klandrar du mig för min tystnad.
- Jag klandrar inte, jag... - Jag hade inte rätt att tala.
Vad skulle jag ha gjort? Konfronterat dig? Generat dig? Eller lämnat dig i fred?
Hemligheten var din att bevara eller dela en dag.
Jag har sagt till världen att jag älskar dig utan förbehåll...
...men jag vägrar kämpa för nån som innerst inne
inte älskar mig på samma sätt.
Vilken del av det som stod i telegrammet
är det du egentligen reagerar på?
Är du förälskad i honom?
Det handlar inte om Guy.
Inte om dig heller, egentligen. Det handlar om mig.
Gör inte allting det?
Dick? Vad gör du?
Jag brukade komma hit upp när jag var yngre.
När jag kände mig ensam eller arg. Alltså ofta.
Jag borde aldrig ha tagit hit dig, aldrig släppt dem i närheten av dig.
Vilka då?
Mina föräldrar.
De kväver en med sin tystnad.
Det är så det alltid har varit.
Och på den tiden...
...ville jag väl... ha lite väsen.
Jag ber om ursäkt för min familj.
Ingen fara. Jag är din familj nu. Du blir inte av med mig.
- Nan, jag... - Menade du det?
Menade du det du sa i telegrammet?
Vartenda ord.
Jag menade det då.
Och nu?
Du valde Theo.
Det är inget svar.
Jag gick vidare. Jag var tvungen.
Jag friade till Jean.
Vi kan nog lära oss att älska varandra.
Du och jag måste ge varandra vår frihet nu.
Jag ska gå nu.
Jinny?
Var är du, Jinny? Jinny?
Har du sett Jinny?
Inte sen tolvslaget, nej.
Där är du ju. Vad i all världen gjorde du utomhus?
Jag såg på fyrverkeriet.
Och hur var det?
Väldigt långt bort.
När gjorde du nåt sånt senast?
Se dig smeta mat i ansiktet?
Råka i slagsmål.
Jösses. Inte sen...
...Henry Burton.
- Henry Burton. - Henry Burton.
Jag tror än att jag hade klarat honom ensam.
Utan tvekan.
Fast han var stor för en tolvåring.
Han var enorm.
- Nära 1,80. - Snarare 2,10, minst.
Jag hade klarat en på 1,80.
Du fanns alltid där för mig.
Det var fel av mig att skicka det där telegrammet.
Så fel och... Jag var så berusad.
Jag borde ha gått till dig, men det gjorde jag inte.
Förlåt mig.
Farväl.
Ers nåd.
Ta väl hand om Nan.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson