Уже всі знають. І перешіптуватимуться.
- З Новим роком. - Як добре, що ви прийшли.
Дякую. І вас з Новим роком.
Бачити їх не можу. Геть усіх.
Заради бога, не дивися в сад.
- Що... - Чотири години.
До півночі?
До того, як можна буде ґречно попросити їх усіх на вихід.
Справді?
Я ж казала.
Лорд і леді Бріттлсі.
Ваша милість, ми такі раді, що ви змогли приїхати.
Дякую, що запросили у свій прекрасний дім.
Бажаю щасливого Нового року.
Принаймні не тільки ми тут укриті ганьбою.
Його батько в труні перевертається. Шлюб з незаконнонародженою.
Уявляєш, він усе одно з нею одружиться.
Це кохання, не інакше.
Чи відьомство.
Може, вона теж носить під серцем байстрюка.
Піду пошукаю подруг.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕДІТ ВОРТОН
МИСЛИВИЦІ
- Ось ти де. - Вибачте.
Я почав забувати, яке воно, дружнє обличчя.
Я помітив, що до тебе не дуже привітні.
Певно, трохи незнайоме відчуття.
Я надіявся, що походження Нен суспільство сприйме так само, як я.
На жаль, не всі такі великодушні.
Щасливиця Нен, закохалася в добродійника з таким великим серцем.
І досить забезпеченого, щоб знехтувати її секретом.
Я нехтую, бо для мене це неважливо. А не тому, що забезпечений.
Авжеж. Фінансові клопоти несуттєві для тих, хто їх ніколи не мав.
Ти сьогодні без Джин?
То як там Нен? Ховається від білих пальт?
Нен з подругами.
Дякую, що переймаєшся. Але я краще за тебе знаю свою наречену.
Ну аякже.
Хоч я знаю, що таке тягар суспільного осуду.
Ще одне відчуття, для тебе незнане.
Вітаю, леді та красунчики.
Привіт!
Ласкаво просимо на нашу феєрію.
- З Новим роком, люди. - Будьмо.
Що ж, леді Бріттлсі змінилася.
Найприємніший момент у тому, що ні, не змінилася.
- Кончіта! - Ні!
Дівчата, хіба я винна, що організатори свят довіряють моїй думці?
Я в усьому шукаю насолоду.
Чи можна вигадати щось для них нестерпніше?
- За це. - Так.
- Підіймаю келих.
Забавляєшся?
До мене ставляться, як до бродячої собаки, яку ти з милості взяв у дім.
Я назавжди стала ганьбою свого батька.
Зовсім ні. Через тиждень ти станеш герцогинею Тінтаджельською
і можеш розраховувати на законність і повагу.
Це твої законність і повага. А я б хотіла мати свої.
Що ж, повагу слід заслужити.
Я все життя відчайдушно старався бути таким, як потрібно людям.
До перешіптування я звик.
Та тільки донедавна шепіт був...
Захоплений?
Пробач, якщо зіпсувала тобі репутацію.
Хіба на Різдво я не досить чітко пояснив, що кохаю тебе?
І вирішив розділити з тобою тягар?
Ось чим ти мене вважаєш? Тягарем.
Ти навмисне спотворюєш.
Чому ти така невдячна?
Нен, ти забуваєш: щойно ти розкрила таємницю на Різдво,
- я від неї відмахнувся. - Як же тепер тобі віддячити?
Що зробили з будинком? Він схожий на цирк.
Кончіта знов осоромила моїх батьків.
Джинні?
Кохана, не треба нервуватися.
Я не розраховую на теплу зустріч.
Тоді ми зігріємо одне одного.
У тебе завжди буду я. Мене вистачить?
Вистачить, і це прекрасно.
Здається, ви американка.
Перша американка в цій сімʼї.
Попросіть, будь ласка, свою подругу знайти інше місце
для сліз, а не ванну кімнату.
Уже зібралася черга.
Дякую. Вибачте.
Нен, відчини.
Ти там? Нен?
Нен?
Це ми.
Золотко.
Почуваюся ідіоткою. Звісно, вони всі мене осуджують.
І не тільки мене. Осуджують Тео.
А ми не осуджуємо.
Ідея в тебе правильна.
Нен, ми не виліземо з цієї ванни, доки ти не звеселієш.
Я сто разів намагалася розказати тобі про матір.
І думала, що після Різдва, коли всі все почули, ця історія скінчиться.
Ми так переймалися чоловіками, що занадто віддалилися.
Не так уже ми й далеко.
Ні, ні.
Нен. Не вийде. Далеко не втечемо.
Господи.
Ми користуємося вбиральнею.
Джинні.
Нен.
Як вона?
Чудово.
Привіт. Я за тобою скучила.
Добре, що вони вернулися.
Думаєш, батьки нас так лоскотали?
Не знаю.
Не можу такого уявити.
Часом я уявляла, що наша справжня мати – міс Тествеллі.
Це було неважко. Вона робила все, що належить матері.
Нас не бавили, правда?
Може, тому ми до неї привʼязалися.
- А найбільше – ти. - Це не...
Мене це все тоді спантеличувало.
Не знаю, може, й тебе теж.
Ти був такий юний. Ще зовсім хлопчик.
Стільки разів зранку твоє ліжко виявлялося порожнім.
Оноріє, ти не мусила мене шукати.
Тихенько.
Ану.
Усе добре.
Я часто згадую те літо. Коли ми гралися в хованки.
Ти завжди себе виказував. Памʼятаєш?
Ти пирхав від сміху, коли знав, що я поруч.
А потім зʼявилася вона, і ти втратив бажання гратися.
Ти більше не сміявся, доки не познайомився з Кончітою.
Нен.
Ти бачила, хто приїхав?
Батьку, я казав Вірджинії, що всі ці стервʼятники вичовгують підлогу,
аби тільки побачити знеславлену недогерцогиню.
Дотепно.
Синку, я хочу, щоб за традицією ти зайшов перший.
А як же Річард?
Він десь блукає, як неприкаяний. Чи дівчисько.
Не можна, щоб він у такому стані перший переступив через поріг.
Ще накличемо лихо на свої голови.
Я відлучуся у вбиральню.
Я скучатиму.
Вибачте.
- Матінко. - Доню, ми хотіли зробити сюрприз.
Я думала, ви приїдете на тому тижні.
Оце і є сюрприз.
А де Нен? Я скучила за вами обома.
Матінко, я...
Джинні, що таке? Що сталося?
Джинні.
Отже, всі знають.
Власне, склалося все доволі непогано.
Тео – джентльмен, весілля відбудеться.
Я впевнена, Нен радіє, що все розкрилося
і що Тео так її любить.
Тож можливо, все на краще.
Може, й так.
Джинні, ти завжди була балакуча.
Мамо, вибачте, що осоромила.
Але ми справді... Я справді думала, що важливо...
Мені не соромно. Набридло соромитися.
Я не хотіла навмисне скривдити вас.
Але ти навмисне скривдила сестру, і від цього моє серце крається.
Це так не схоже на ту Джинні, яку я знаю. Я не розумію.
Нен.
Як ти це переживаєш? Дуже співчуваю.
Нічого. Про мене дбають подруги.
Котенятко.
Коли рідних нема поруч.
То що, герцог не передумав одружуватися?
Містер Хороший Хлопець.
Усі про нас говорять.
Бо ми того варті.
Попри все, ти щаслива?
Ґай.
Це Ґай Творт. Найдавніший друг Тео.
- Батьки. - Облиште. Я ніхто.
- Тішуся знайомству. - Взаємно.
Друг герцога для нас...
Тобі ще потрібна допомога з тим завданням?
- Потрібна. Дякую. - Так. Добре.
До зустрічі.
Добре те, що добре закінчується.
Трейсі, вона вдає. Як і ми всі.
Ти знаєш усі найкращі місця.
Не дозволяй пліткарям навіяти тобі сором.
Місіс Сент-Джордж.
Леді Бріттлсі. Яке шикарне свято.
Вельми вдячна.
Цей раз вона...
Полковнику, ви не могли б принести нам напої?
Так. Зараз принесу.
Послухайте. Якщо можна вірити чуткам,
у графа Лестерського є щонайменше одна зозулька в гнізді.
Але граф не показувався на люди вже понад десять років.
Яка ж ви хоробра, зʼявилися, і де наше не пропадало?
Я в захваті від американців. Ви не відчуваєте сорому.
Я справді безсоромна.
Так тримати. Ви молодчина.
Місіс Сент-Джордж. Вітаю. Чи не бажаєте потанцювати?
Залюбки.
Мені страшенно прикро за те,
як знеславила вас моя сімʼя.
Місіс Сент-Джордж, не треба просити вибачення.
Невдовзі ви станете матірʼю герцогині,
тож не звітуйте ні перед ким.
Ви, певно, виснажені.
Нелегко нести тягар чужого хреста.
Попри вагу, яку доводиться тримати, я нагадую собі,
що вона легка, мов пірʼїнка, порівняно з тим, що навалилося на Нен.
Надіюся, ви розумієте, що я не просто одружуюся з вашою дочкою.
Я ще й кохаю її.
Це все, чого я бажала обом своїм дочкам.
А собі?
Чого ви бажали для себе?
Нам усім хотілося б тут сховатися.
Річарде, постійно якийсь театр. Ти цього від дружини набрався.
Підводься. Зодягнемо тебе. Вставай.
Іди-но.
Мамо, я маю вам щось розказати.
А це не може зачекати? Вони там усе срібло поцуплять.
Багато років тому, коли вона у вас працювала...
я мав...
романтичний звʼязок,
мабуть, так це можна назвати. З міс Тествеллі.
Ми були близькі.
Я думав, що в нас любов, але тепер сумніваюся...
Коли згадую, то почуття змішані, мʼяко кажучи.
І...
Тепер вона вимагає грошей?
Ви знали?
А як ти думаєш, хто першого разу переконав її звільнитися?
Але мені ви нічого не сказали. Ви не говорили зі мною.
- Я твоя мати. - А я тоді ще не змужнів.
У пристойному товаристві матері взагалі не спілкуються з синами.
Я її позбулася, поки ти не наробив дурниць,
таких як освідчення. Бо ти не тільки поставив би хрест на своєму імені,
а й потягнув на дно брата з сестрою.
Боже збав, щоб їхнє життя перестало бути щасливим.
Не хочу більше слухати це нудне квиління.
Прошу тебе, годі.
Ти вже змужнів.
Поводься як мужчина.
Побризкай в обличчя водою, а я почекаю внизу.
...вісім, девʼять, десять.
Я тут.
Так...
Гадки не маю.
Хто ви?
Дивно, що не впізнаєш. А я знаю кожен сантиметр твого тіла.
Спершу ти ламаєш Нен життя,
а потім стоїш і дивишся, як твій чоловік знову мене принижує.
- Ліззі. - Я думала, тебе треба захищати,
але ти така ж погань, як і він. Ви одне одного варті.
Ліззі.
Тут усі або такі манірні, що не підходь,
або сміються з нас.
Усе. Знайди своє пальто.
- Ми їдемо. - Ще немає півночі.
А мені байдуже. Досить з мене перешіптувань,
та й однаково всі мене уникають.
- Я хочу поїхати. - А що я хочу?
Не зрозумів?
А як я маю це знати, Патті?
А ти коли-небудь питав? Бодай раз?
Тобі хоч цікаво?
Будь ласка, відшукаймо пальта.
Я без тебе не поїду.
Трейсі...
я піду від тебе.
Люба, без мене ти – нуль без палички.
Неправда. Тепер уже ні.
Хіба ти не чув? Моя дочка виходить за герцога.
Я стану матірʼю герцогині,
з такою владою, якої за гроші не купиш.
І силою піти від тебе.
Так, Патті...
Ми з тобою потомилися після довжелезної подорожі.
Забагато шампанського, а тепер уся ця фанаберія.
Прошу тебе...
Їдьмо відсиплятися, а завтра поговоримо.
Розмов більше не буде.
І я не вдаватиму, що твої жарти смішні.
І не відвертатимуся, коли ти накинеш оком на молоденьку дівулю.
Я завжди заслуговувала на більше.
Але ставила на перше місце дочок.
І хоч якою нікчемною ти змушував мене почуватися,
я робила все, щоб вони завжди були значні.
А тепер, з їхнього дозволу, я стою в них на плечах...
куди ти не дотягнешся.
Після весілля Нен, уже в Нью-Йорку,
щоб ти чітко розумів – я подам на розлучення.
Уперше зустрічаю Новий рік в Англії.
Майже північ. Іди знайди нареченого.
Я заручилася, щоб і далі бути собою.
Отже, ти така. Ненадійна брехуха.
Я й забула, що принижувати інших – ваше улюблене заняття.
До нашого знайомства я жила нормально.
Ніколи не думала, що я якась особлива.
Батьки мені не брехали, я знала, що нікому не потрібна.
Я розуміла, які в мене вади. І змирилася з ними.
А потім зʼявилася ти...
і змусила мене відчувати таке...
Ненавиджу тебе, бо я відчула, що й мене хтось може полюбити.
Я тривожився за тебе, але бачу, що настрій у тебе вже кращий.
- Ми були нагорі... - Милувалися краєвидом з даху.
Ти бачив?
Не бачив.
Дивовижний.
Ще б пак.
Три хвилини. Хутчіше.
Заберіть пальта до дзвонів і уникніть тисняви.
- Ходімо? - Ти йди.
Я маю дещо обговорити зі своїм дружбою.
Отже, весілля...
Це повʼязано з весіллям.
З моєю майбутньою дружиною і твоєю нездатністю бути далі від неї.
Ми з Нен – друзі.
Ми з тобою дружимо вже давно, в принципі,
а мені ти не освідчувався в коханні телеграмою.
Ти знав, але нічого не сказав?
Аякже.
Мерзотник – я,
а не той, хто пише любовні листи нареченій найкращого друга.
Але марно. Вона обрала мене.
Та невже?
Любі гості, увага!
- Десять, девʼять... - Десять, девʼять...
вісім, сім...
шість, пʼять...
чотири, три...
два, один.
З Новим роком!
Ласкаво просимо.
Не лізь до неї!
З Новим роком.
- Це він почав. - Ти жбурлявся їжею.
Нам по пʼять рочків? У чому річ?
Телеграма, яку я тобі надіслав, не зникла.
Він її прочитав і приховав від тебе.
Я думав, то мені телеграма,
від найдавнішого друга.
Я не знав, що там щось таке особисте.
А чому не віддав мені?
Що в ній було?
- Навряд чи варто... - Скажи їй.
Добре подумав?
Секретів більше не буде. Ти повинен їй розказати.
- Я не дуже... - Розкажи їй!
Здається, там було приблизно так...
«Моя найдорожча Нен...»
«Моя найдорожча Нен.
За минулий рік я спізнав чимало горя,
але нещодавно, я не можу пояснити, чому мені т...
мені так боляче було втрачати тебе, хоч ти ніколи не була моєю.
Цікаво, чи не тому, що все навпаки.
Частка моєї душі...
частка моєї душі...
-«Завжди». -«...завжди належала тобі».
Певно, я мав на увазі, що моє серце належить тобі.
Продовжуй.
«А тепер, через...»
«А тепер, через власне боягузтво, я навіки неповноцінний».
Ми були такі близькі, Нен. Правда?
Але я не маю спокою: ану ж ти думаєш, буцім у Ранніміді
я пішов через тебе?
Я слабкий. І заплутався. Але цього не скажеш про моє кохання до тебе.
Усе почалося з татового дурного задуму
врятувати будинок, та переплуталося, обросло виною, коли ми познайомилися.
Тому що, Нен, почуття до тебе я не міг спланувати.
Ти мене приголомшила.
Твоє народження поза шлюбом має значення...
тільки тому, що це частина тебе самої.
А ти в усьому досконала.
Вічно твій, з усвідомленням, що ти ніколи не будеш моя...
Ґай».
І ти все це прочитав у Нью-Йорку?
- Ти вже вирішила вийти за мене... - Ти знав? Про мою матір?
І нічого не сказав?
Так, я... Нен.
Річард.
- Куди, міледі? - Пардон?
- Куди вам? - А можете просто їхати?
Нен. Стій.
- Нен. - Як ти міг не сказати, що знаєш?
Я всім казав, що мені байдуже, як ти прийшла в цей світ.
- Я закохався в тебе... - Мені не байдуже.
Ти не думав, що якби я поговорила з тобою...
Я боялася, що ти взнаєш. Ні про що інше не думала.
А ти весь час знав.
Я думав, що роблю тобі любʼязність.
Уся суть наших стосунків у кількох словах.
Я мушу перепрошувати за те, що хотів бути добрим?
Це не доброта. Це мовчанка. Уся ця країна віддає перевагу мовчанці.
Ти ж не великодушний герцог, який простив і забув.
Ти потайливий герцог, який варився в цьому місяцями,
ні разу не подумавши, що краще просто розказати.
Я винен, що не виказав секрет?
- Я тебе не виню. - То була не моя таємниця.
Що я мав зробити? Сказати тобі в лоб? Присоромити? Чи не лізти у твої справи?
Це твоя справа – берегти секрет чи з часом поділитися.
Я всім сказав, що люблю тебе беззастережно...
але я не боротимуся за ту, яка душею
не прихильна до мене.
Що саме з тієї телеграми
тебе насправді так збурило?
Ти закохана в нього?
Ґай тут ні при чому.
І ти насправді теж. Це стосується мене.
Як і все на світі.
Дік? А чого ти тут?
У юності я часто сюди підіймався.
Коли був самотній чи злий. Тобто частенько.
Дарма я тебе сюди привіз. Дарма підпустив їх до тебе.
Кого?
Батьків.
Вони тебе душать мовчанкою.
Так було завжди.
І думаю, в минулому...
я просто... хотів чути якийсь шум.
Мені дуже прикро, що в мене така сімʼя.
Нічого. Тепер я твоя сімʼя. Ти зі мною.
- Нен, я... - Це було щиро?
Те, що ти написав у телеграмі?
Кожне слово.
Тоді було щиро.
А тепер?
Ти вибрала Тео.
Це не відповідь.
Я залишив усе позаду. Довелося.
Я попросив руки Джин.
Ми навчимося любити одне одного.
Нам з тобою треба позбутися привʼязаності.
Я вже піду.
Джинні?
Де ж ти, Джинні? Джинні?
Ти не бачив Джинні?
Після дзвонів не бачив.
Ось ти де. Для чого ти виходила надвір?
Дивилася на феєрверки.
І як феєрверки?
Дуже далекі.
Давно ти востаннє так веселився?
Коли ти шмаруєш мʼясом по пиці?
Я про бійку.
Боже. Ще тоді...
з Генрі Бертоном.
- Генрі Бертон. - Генрі Бертон.
Я досі вважаю, що сам би з ним упорався.
Безсумнівно.
Дебелий він був як на 12-річного.
Здоровило.
- Метр вісімдесят. - А то й два. Чи більше.
З метром вісімдесят я б розібрався.
Ти завжди мене підтримував.
Дарма я надіслав ту телеграму.
Зробив помилку... пʼянючий був.
Слід було прийти до тебе, а я не пішов.
Прости.
Бувай.
Ваша милість.
Добре піклуйся про Нен.
Переклад субтитрів: Олена Любенко