За утре. За сватбения ти ден.
Колко е изящна.
Ако смяташ, че ти я давам, за да изтъкна традицията,
на която е символ, като същевременно те сплашвам,
си напълно права.
Ясно заявихте мнението си.
Довечера главното събитие ще е Тио. Може да стоиш мълчаливо до него.
Именно това се очаква от теб, естествено. Да се усмихваш, може би да помахваш.
Да присъстваш на раздаването на земеделски награди.
Но отсега нататък решенията, дори тези, които засягат вас двамата,
няма да зависят от теб.
Не съм чудовище, Нан. При запознанството ни много те харесах.
Но ти ни излъга.
Направи сцена на Коледа,
настояваше да говориш, без да са ти искали мнението,
и подтикна Тио да пренебрегне... - Не съм го подтиквала към нищо.
С баща му усърдно сме градили репутация. Тиодор не желае да размисли за брака.
Затова утре ще вдигнем сватбата на сезона, може би и на десетилетието.
Ако сега размислиш, особено след като всички узнаха за произхода ти,
Тио ще стане за посмешище.
А ако моят честен, предан, непредубеден син стане за смях,
ще бъда съсипана.
Но ако се случи с херцога на Тинтажел,
това ще подкопае положението му до края на живота му.
Притеснената невеста далеч не е ново явление.
Дадох ти възможност да си тръгнеш на Коледа, но отказа.
Затова сега трябва да превъзмогнеш предсватбената треска,
да сложиш тиарата и да застанеш гордо до него.
Като херцогиня.
ПО РОМАНА НА ЕДИТ УОРТЪН
След вас, милейди.
Нан.
Отвори уста. - Давай!
Нан, Нан!
Как ме заболя!
Утре всичко ще стане твое.
Да спрем да се отбягваме.
Това...
Тази вечер.
Не изпитвам онова, което би следвало да изпитвам преди сватбата.
За сватбите се говорят много глупости.
Влюбена ли си в Гай?
Не. - Още ли искаш да се омъжиш за мен?
Утре ще ти зададат този въпрос.
Достатъчно драми разиграхме вече.
Нан, аз те обичам.
Но утре няма да чакам в препълнената църква, ако не си сигурна.
Затова утре сутрин ме уведоми за решението си.
Утре ще видя как синът ми сключва брак.
Ще се оттегля и вече няма да бъда херцогинята на Тинтажел.
Не ми е лесно да приема новата си титла,
защото "вдовстваща херцогиня" е моята възрастна свекърва.
Но приемам новата си роля с гордост,
защото това означава, че синът ми е изпълнил ролята, за която е бил роден.
И така, да ви представя херцога.
Лордове, дами и господа, благодаря на всички, че дойдохте.
Благодаря и на майка ми, че сподели титлата "Най-важна жена в живота ми".
Но утре...
Пардон.
Извинете ме. Съжалявам.
Простете. Ужасно съжалявам.
Утре в Тинтажел ще настъпи нова епоха.
Приветствам жената, с която се надявам да прекарам остатъка от живота си.
Чиято сила, смелост и издръжливост вече видяхме.
Не се съмнявам,
че скоро ще демонстрира своята отдаденост, преданост и желание да служи.
Новата херцогиня на Тинтажел, застанала до мен точно като предишната.
Писмо за вас, лейди Марабъл.
Благодаря.
Ще стоя тук, докато излезеш. - Няма да изляза.
Нан, исках да...
Не ми се слушат извиненията ти.
Радвам се за теб.
Тио е джентълмен и ще се грижи за теб. - Нямам нужда да се грижат за мен.
Понякога всички имаме такава нужда. - Джини, в твоя свят е студено и самотно.
Ти винаги се грижиш само за себе си, точка по въпроса.
Щом слязохме от кораба, мислеше само как да си хванеш мъж.
И щом успя, се преобрази напълно.
Лицето ти е съвсем различно и не мога да го гледам.
Заминаваме за Шотландия - завинаги.
Веднага след сватбата. Каретата е готова.
И какво ще се промени в Шотландия? Бездруго вече си далеч от мен.
Извинете ме.
Чита, надзърнах в стаята на Мини. Спеше, изтегнала ръчички.
Обожавам я! - Не е избягало, нали? Бебето.
Казва се Мини. Надникнах да видя как е.
Бебетата се оставят да спят или да си пореват.
А възрастните?
Онория, ще пийнеш ли нещо с нас?
На Онория й стига да съзерцава залата. Не обича да привлича внимание.
Остави я да говори сама. И се въздържай да поставяш Кончита в неловки ситуации.
Жена ти тепърва трябва да научи, че в тази страна
стоим гордо изправени срещу... - Гордо?
Никога не съм бил горд, с изключение на миналото лято в Ню Йорк с Кончита.
Всъщност изпитвам някакво странно усещане в раменете.
Какво е това?
Почти прилича на достойнство. - Я стига!
Майко, цял живот не те интересува дали съм добре.
Избра мълчанието. Ще зарежем всичко това.
С радост ще отстраня и най-малкия намек за радост и шум от дома ви.
Семейството ми вече няма да е част от вашето.
Да ви видя как ще се оправите сами.
Прекъсвам всички връзки. Финансова независимост и за двете страни.
Семейството ми е най-важно.
И не идвай да видиш как съм, няма да останем изправени още дълго.
Ще добавиш ли нещо, любима?
Обичам го повече от всякога.
Ще ти донеса питие. - Да, веднага.
Лягаме си, веселбата свърши. Приятелката ти пак разигра сцена.
Чакай, моля те. - Хайде, Вирджиния, стига си... Джини?
Джини?
Оттук нататък ще сме си само тримата.
Ще си купим къща, може да пътешестваме из Европа.
Кончита, колко е хубаво да нямаш задължения и очаквания!
Дики.
Загубихме всичко. - Какво искаш да кажеш?
Баща ми е написал цял куп оправдания, но въпросът е,
че голямата му инвестиция... Допуснал е грешки и е загубил парите си.
Нашите пари.
Преди имахме средства да се отделим от вашите, но с какво ще живеем сега?
Няма да е лесно.
Но те обичам. Всичко друго е без значение.
И сме свободни. - Да.
Ще започнем от нулата. Пълна свобода от всички тях.
Без пари, без връзки, само ние.
Само ние и Мини. - Просто ще си живеем.
Ще си живеем тримата.
Заспа. Призляло й е от топлината и шума, нищо повече.
Такива събития действат замайващо. А за жена в нейното състояние...
Честито и на двама ви.
По-добре си мълчи. - Разбирам те, вие ще го съобщите.
Още ли се преструваш, че те боли глава?
Пати, трябва да сме на седмото небе. Дъщерите ни се омъжиха за благородници.
А ние с теб сме херцогът и херцогинята на "Медисън Авеню".
Всички завиждат на семейството ни. - То вече не съществува.
Момичетата остават в Англия, а ние какво ще правим?
Каквото си искаме, Пати.
Това ще е новост единствено за мен.
Ако искаш приключения, още щом се върнем в Ню Йорк,
ще се впуснем... - Мястото ми не е в Ню Йорк!
Писна ми да бъда твоя слушателка на приеми.
Никога не съм ти била достатъчна, но вече и ти не си ми достатъчен.
Скандалът от развод не ме плаши.
Като майка на херцогиня ще имам възможности и покани.
Ще изживея колкото приключения пожелая.
Пати, бяхме... - Искам да говоря с теб.
Отивам да пийна.
Тази страна й е втълпила шантави идеи. - Винаги съм имала идеи.
Едва сега осъзнах, че някой иска да ги чуе.
Съжаляваш ли за брака с татко?
Не, защото нямаше да имам вас двете, но сега трябва да...
преоткрия жаждата за живот.
Разбираш ли ме?
Мисля, че вече я виждам.
Ти ме освободи.
Сватбата ти с Тио ми позволи да намеря себе си.
Дори разведена, майката на херцогиня няма да бъде отхвърлена от обществото.
За какво искаше да говорим?
Анабел.
Сигурна си, нали?
Напълно ли си сигурна за утре?
Защото не бива да се чувстваш притисната
от цялата тази помпозност.
Не, разбира се.
И съм сигурна.
Само трябва да се наспя.
Ще се видим утре. Обичам те.
И аз те обичам.
Да пием за това да сме следващите. - Да.
В някакъв момент. - И за каквото дойде после.
За нас това е най-хубавото.
След сватбата ще можем да бъдем каквито сме в действителност.
Докато не се появят децата.
Нали все пак ще имаме?
Дори един брак по сметка може да продължи рода.
Със сигурност.
Изглеждаш много уплашена. Какво е станало?
Аз съм си такава.
Винаги съм била такава в душата си,
но вече не го искам.
Сломена съм.
В какъв смисъл "сломена"?
Като бяхме малки,
ти и другите зяпахте момчетата и изпитвахте трепети -
например с Хари Хамилтън. Помниш ли как се изчервявахте?
Хари беше най-бързият бегач в града.
Знам, че би трябвало да се прехласвам по Хари Хамилтън.
Така е нормално.
Но уви.
Имах такива трепети...
Изпитвам такива чувства към момичета.
Опитвах се да бъда като вас, но просто не съм.
Мама влезе и ме свари с една прислужница в Ню Йорк.
Изгледа ме, сякаш съм чудовище.
Мейбъл, много съжалявам.
Какво ти каза?
Просто си излезе, сякаш за нея не съществувам.
Мейбъл, чуй ме.
Слушай, ти говориш
за любов.
Как може любовта да е нещо лошо?
Щом това те кара да изпитваш трепети,
значи си точно каквато трябва.
Ти си Мейбъл. Прекрасна си.
Не те ли отвращавам? - Скъпа.
Опитай се да се избавиш от срама.
Прекрасна си, не се съсипвай.
Благодаря, че го каза.
Почакай.
С коя прислужница? - Не беше Марта. Тя е на 80 г.
Разбрахме се без тайни.
Исках да ти кажа.
Но явно ти харесва да страниш от мен, Джини.
За да не те обгрижвам. - Не исках да е тайна.
Не исках, вярвай ми. - Нан сигурно знае за бебето?
Никой не знае. - От мен ли е?
Разбира се. - Питам се.
Защо тогава тези тайни? - Трябваше да ти кажа. Доволен ли си?
Да съм доволен?
Че жена ми ме лъже?
"Засрамен" е по-точната дума.
Съжалявам, прости ми.
Гай.
Като бях на 15 г., го катерех по-лесно.
Да се престорим, че е било по-елегантно.
Тио мисли, че си болен. - Глупости.
Да, прав си.
Развалих годежа с Джийн.
Заслужава нещо по-добро.
От теб? - Със сигурност.
Някой по-добър от мъж, който е...
безнадеждно,
безвъзвратно,
до полуда влюбен в теб.
Замълчи. - От вас, американците, научих,
че ако мислиш нещо, трябва да го изречеш.
А ние, англичаните, пием един чай и решаваме да си замълчим.
Но за това бих искал да чуе целият свят.
Боже, Нан,
през цялото време, докато не съм с теб,
се опитвам да се убедя, че си въобразявам.
Колко те обичам.
Колко отчаяно се нуждая от теб.
После се срещаме, виждам лицето ти,
кожата ти,
шията ти
и устните ти.
Ами Тио? - Чуй ме, Нан.
Повече от всичко искам Тио да е щастлив.
Но може би не толкова много и не толкова отчаяно,
колкото желая твоето щастие.
Исках да... - Недей. Толкова се изговори за сватби.
Боже! Не ти предлагам брак.
Слушай, Нан, мисля, че е завинаги.
Усещам го всяка минута.
Не чувствам нищо друго.
Но засега само...
Да не говорим сега.
Утре заминавам.
Няма да понеса да ви виждам заедно.
Първо за Бразилия, а после - кой знае?
Искам да видя всички места, които съм отбелязал. Ела с мен.
Какво?
Измъчвам се, че те моля, но не мога да рискувам да не го сторя.
А ти просто ме гледаш.
Не знам дали си мислиш, че никога няма... - Да.
Какво? - Казвам "да" на всичко.
Някой чука.
Някой чука. Един момент!
Нан.
Нан, трябва да ми помогнеш.
Джини.
Ще повикам мама. - Не.
Тя ще отиде при Сийдън, няма да се сдържи.
Ще каже на татко, а няма време. Скоро ще се усети, че ме няма.
Не плачи, тук съм. С теб съм.
Той не е лош човек. Не е, но просто...
Харесва нещата по особен начин. Походката ми, тоалетите ми.
Как държа вилицата, как се събличам.
Иска да съм съвършена. И ужасно се ядосва.
Сигурно аз съм виновна. - Не си виновна ти.
Нан, вече няма да сме само двамата.
Наистина ли? - Той не иска да се доближавам до никого.
Ами ако не опазя бебето? - Трябва да измислим нещо.
Нан, не мога.
Където и да отида, ще ме намери. Винаги е до мен.
Спокойно, всичко е наред. Можеш да излезеш.
Можеш да му се довериш. Не се бой, всичко е наред.
Как да помогна?
Чакай, а сватбата? - Ще говоря с Тио.
Но сега няма значение, трябва да те измъкнем.
Нан, едва ли ще оцелея сама. - Ще дойдем с теб.
Хайде.
Какво правите?
Защо си навън?
Нямаше те и излязох да видя да не си поела нанякъде.
Не съм.
Знам, че понякога те прихваща. Просто се притесних.
С Джини се сдобрихме. - Чудесно, любима.
Исках да види параклиса, но може и сутринта.
Да. - Ще пратя да ти кажат.
Лягай си.
А ние с Джини ще се гушнем. Ще я обсипя с внимание.
Лека нощ.
Чие е това палто?
Не знам, Нан го взе на излизане.
Гай.
Дайте го. - Благодаря.
Извинете.
Онория.
Лейди Онория Марабъл.
Колко е голям този замък? Ами тази кутия?
Искам да продължим да се виждаме.
Щом се омъжиш, ще си махаме от разстояние.
Говорих с Майлс.
Няма да се женим.
С теб няма да преживеем нищо подобно. Няма да имаме техния свят.
Не и по начина, по който заслужаваме, но ако съберем кураж,
можем да съградим свой свят.
И може би
ще бъде по-хубав.
Останалите не ни познават наистина.
Но не е и нужно, защото ние знаем кои сме.
Така е.
Всъщност знаем ли?
Да, знаем.
Знаем. - Знаем.
Знаем!
Не те карам да се извиниш на майка си.
Не съм добре, лекарите... - Лекари?
Тежко болен съм.
Женен съм за майка ти отдавна и издържам на болка, но...
Оставали ми седмици. Проклети да са.
Подеха старата песен "да сложа в ред делата си".
Което значи, че е време да поемеш кормилото, синко.
Имението, работниците и тъй нататък - всичко ще зависи от теб.
Майка ти и сестра ти също ще разчитат на теб, разбира се.
Време е, Ричард.
Ще станеш лорд Бритълси,
а Кончита ще бъде лейди Бритълси.
Дължа ти извинение.
Надявам се знаеш, че не съм човекът, когото видя вчера.
Не трябваше да...
Имам изненада за теб.
Може ли да забравим за снощи?
Довери ми се.
Къде е татко? - Не ни трябва.
Младоженците ги няма.
Представи си да не дойдат. - Винаги си е била своенравна.
Ще бъда зад онази врата.
Трябва да тръгнете веднага.
Какво става? Нан, какъв е планът? Кажи ми!
Джини, чуй ме. Вече не става въпрос само за теб.
Така правят майките. Трябва да тръгваме. - Нан.
Нали?
Ще имате време, докато стигнем до олтара, преди да се усети.
Никога не идват навреме. Правят каквото си искат.
Ваша светлост, може ли две думи?
Обичаме ви и двете.
Да вървим. - Прости ми, Лизи. Простете ми за всичко.
Като майки винаги сме сами, не мислите ли?
Трябва да се подкрепяме.
Кой винаги е най-важен? - Винаги.
Ние сме най-важни. Елате.
Обичам ви, момичета.
Не мога да гледам как синът ви се унижава, без да ви предупредя.
Тио е добър човек и не искам да...
Но Нан не би наранила никого, освен ако наистина не е наложително.
Мейбъл, влез първа.
За Нан нещата се развиха твърде бързо.
Тя много държи на Тио.
Откакто научи за прегрешенията на баща си, трябваше бързо да съзрее.
Но още е много млада.
Ще се съгласите, че и за двамата е по-добре
да избегнат страданията на един кух брак, доживотна присъда.
Гай Туорт кара ли сърцето ти да литне? - Да.
И да ти се вие свят? - Да.
Сигурна ли си, че го искаш? - Разбира се.
Мисля, че Нан няма да дойде.
Анабел има силна воля.
Да, така е.
И изглежда днес е решена преди всичко да спаси сестра си.
Билетите за кораба?
Качвай се. - Джини.
С изправени раменете и вдигната главата. Върви.
Какво искаш да кажеш? - Гай ще се грижи за теб. Обичам те.
Едната дъщеря се жертва за свободата на другата.
Не! Нан, идваш с мен.
И да пропусна сватбата си? - Ти не искаш да се жениш.
Никога не си искала. И обичаш Гай. - Обичам теб и те поставям над всичко.
Нан.
Всичко ще се нареди. - Нан!
Нан, чуй. - Няма време.
Ти ме плени. Надявам се да го знаеш.
Още от първия ден, щом затворя очи, дори когато ги отворя,
виждам теб и винаги ще е така.
Обичам те. - И аз те обичам.
А любовта - силната, непреходна любов, трябва да победи, нали?
Все някак.
Трябва да вървя. - Добре.
Нан.
Моля те! - Ще се грижа за нея.
А ти... - Ще се грижа за себе си, обещавам.
Моля те, Нан. Ужасно съжалявам.
Прости ми, Нан.
Нан е и умно момиче.
Осъзнава колко сериозна е постъпката на Джини.
Младо момиче да избяга от съпруга си с нероденото му дете.
Дете? - Няма да успее. Немислимо е.
Ако заминат, Нан и Джини ще са две беззащитни млади момичета.
Но като херцогиня
Нан ще има пълната власт да защити сестра си и цялото семейство.
Сватбата ни чака.
Не ви ли е грижа,
като майка, че синът ви ще вземе жена, която няма да е щастлива?
Как ще живеят така? Той заслужава да узнае.
Да, но не съм само майка.
Аз съм херцогиня.
И както на Нан й предстои да разбере, институцията винаги е по-важна.
Джини!
Чеда мои, събрали сме се тук в присъствието на Бог
и пред очите на това множество да съединим в едно този мъж и тази жена.
Закъсня. - Тя дойде.
В момента е вътре, Пати. В замъка.
Кой?
Майката.
Майката на Нан.
Представям ви новата херцогиня на Тинтажел.
Превод на субтитрите Живко Тодоров