Til i morgen. Til dit bryllup.
Den er vidunderlig.
Hvis du tror, at jeg giver dig den for at understrege anledningen
og den historie, dagen repræsenterer, og samtidig intimiderer dig,
har du helt ret.
Deres pointe er i den grad understreget.
Theo er aftenens hovedperson.
Du kan stå stille ved hans side.
Sådan er jobbet naturligvis.
At smile og måske vinke.
At ære landbrugsprisuddelinger med din tilstedeværelse i ny og næ.
Men beslutninger, selv de, der påvirker jer begge,
er fra nu af ikke dine at træffe.
Jeg er ikke noget uhyre, Nan.
Jeg kunne vældig godt lide dig, da vi mødtes.
Men du løj for os.
Din opførsel til jul,
dit behov for at tale, selvom ingen har bedt om din mening.
- Og din opfordring til, at Theo... - Jeg har ikke opfordret Theo til noget.
Hans far og jeg arbejdede hårdt for familiens ry.
Og jeg forsøger ikke at...
Theodore insisterer på, at han ikke vil tage det til genovervejelse.
Så i morgen er vi værter for sæsonens bryllup.
Måske endda årtiets.
Hvis du ændrede mening nu,
især nu når din baggrund er blevet så offentlig,
ville Theo blive til grin.
Og hvis min ærlige, loyale, åbenhjertige søn skulle blive til grin,
ville det knuse mit hjerte.
Men hvis det skete for hertugen af Tintagel,
ville det underminere hans position resten af hans liv.
En nervøs brud er langt fra et nyt fænomen.
Jeg gav dig mulighed for at gå juledag, og du nægtede.
Så nu
må du arbejde dig igennem dine bryllupsnerver,
tage tiaraen på og stå rank ved hans side.
Som en hertuginde.
BASERET PÅ EDITH WHARTONS ROMAN
Efter dig, frue.
Nan.
- Åbn op. - Åh, kom nu! Kom nu!
Nan! Nan! Nan!
Ja! Hold da op.
Det gjorde ondt.
I morgen bliver alt det her dit.
Vi bør holde op med at undgå hinanden.
Det her.
I aften.
Intet af det føles, som det bør føles aftenen inden ens bryllup.
Der bliver sagt meget vås om bryllupper.
- Og hvordan man skal... - Er du forelsket i Guy?
Nej.
Vil du stadig giftes med mig?
Det spørgsmål får du i morgen.
Vi to har optrådt nok i offentligheden.
Og, Nan, jeg elsker dig.
Men jeg står ikke her og venter i morgen med en pakket kirke og alles øjne på mig.
Ikke hvis du ikke er sikker.
I morgen tidlig skal du fortælle mig om din beslutning.
I morgen skal jeg se min søn blive gift.
Jeg træder til side og skal ikke længere være hertuginden af Tintagel.
Jeg kæmper med at acceptere min nye titel,
fordi enkehertuginden jo er min gamle svigermor.
Men jeg accepterer min nye rolle med stolthed,
fordi det betyder, at min søn træder ind i den rolle, han er født til.
Lad mig præsentere hertugen.
Mine lords, damer og herrer. Tak, fordi I er kommet.
Og tak til min mor,
fordi hun indvilliger i at dele titlen som Den vigtigste kvinde i mit liv.
Men i morgen...
Wow.
Undskyld.
Undskyld mig. Undskyld.
I morgen træder Tintagel ind i en ny æra.
Og jeg byder den kvinde velkommen,
som jeg håber, at jeg kan tilbringe resten af mine dage med.
Hvis styrke, mod og ukuelighed vi allerede har set.
Men som jeg ikke er i tvivl om
snart vil vise sin hengivenhed, loyalitet og villighed til at tjene.
Den nye hertuginde af Tintagel.
Ved min side, som det hører sig til.
Et brev til Dem, lady Marable.
Tak.
Jeg kan blive herinde, indtil du går.
Jeg går ikke.
Nan, jeg ville...
Jeg vil ikke høre dig sige undskyld.
Jeg er glad på dine vegne.
Theo er en gentleman, og han vil passe på dig.
Jeg behøver ikke at blive passet på.
Det gør vi alle. Nogle gange.
Jinny, jeg er sikker på, at der er koldt og ensomt i din verden.
Du bestiller ikke andet end at passe på dig selv, og sådan er det.
Det øjeblik vi steg fra borde, ønskede du kun at finde en mand.
Og da du gjorde, blev du en helt anden person.
Hele dit ansigt har ændret sig. Jeg kan ikke holde ud at se på det.
Vi tager til Skotland. For at blive.
I morgen når brylluppet er slut. Vores vogn er pakket.
Og hvilken forskel vil Skotland gøre? Du er allerede så langt væk.
Undskyld mig.
Chita.
Jeg så til Minnie, og hun sov med hænderne sådan her.
Jeg elsker hende sådan.
Er hun der stadig? Barnet?
Hun hedder Minnie. Og jeg så til hende.
Babyer har det bedst med at sove eller græde det væk.
Hvad så med voksne?
Honoria, vil du drikke en drink med os?
Honoria står gerne her og observerer lokalet, tak.
Hun tror ikke på at tiltrække sig opmærksomhed.
Undskyld. Må Honoria tale for sig selv?
Og kunne du måske modstå at gøre det ubehageligt for Conchita?
Din kone har meget at lære om vores evne i det her land
- til at stå ranke... - Ranke?
Jeg har aldrig stået rank
bortset fra i et par måneder sidste sommer i New York med Conchita.
Der er faktisk en besynderlig fornemmelse mellem mine skulderblade lige nu.
Hvad er det?
- Det føles næsten som værdighed. - Hold nu op.
Hele mit liv, mor, har du undladt at se til mig.
Du har valgt stilhed. Vi træder væk fra alt det her.
Jeg fjerner med glæde den allersidste glæde og larm fra dit hjem.
Min familie og jeg er ikke længere en del af din.
Nå, held og lykke med at være helt alene.
Jeg skærer båndene over, mor.
Fuld økonomisk uafhængighed fra begge sider.
Jeg prioriterer min familie.
Og du skal ikke være fristet af at se til mig senere,
for min kone og jeg har ikke til hensigt at stå op ret meget længere.
Vil du tilføje noget, min kære?
Jeg har aldrig elsket din søn højere.
- Jeg skaffer en drink. - Skaf mig en drink.
- Sengetid. Festen er slut. - Hvad? Hvad er der galt?
Din ven laver en scene igen.
- Vær nu sød. Jeg vil bare... - Virginia, hold nu op. Stop. Jinny?
Jinny?
Jinny.
Fra nu af er det bare os tre.
Vi kan købe et hus. Vi kan... Vi kan tilbringe tid i Europa.
Åh, Conchita, den her følelse! Ingen pligter og ingen forventninger.
Dicky...
Det hele er væk. Alting.
Hvad mener du?
Her er en liste over undskyldninger. Men sagen er...
...at hans store investering...
Han begik nogle fejl, og han mistede alle sine penge.
Vores penge.
At bryde med din familie var fint, da vi havde penge.
Men hvordan skal vi nu forsørge os?
Det bliver ikke nemt.
Men jeg elsker dig. Hvad andet betyder noget?
- Og vi kan alt. - Ja.
Vi kan begynde forfra. Det her betyder, at vi i sandhed er frie.
- Ja! - Fra dem alle sammen.
Ingen penge, ingen bånd, bare os.
- Bare os og Minnie. - Vi kan leve.
Vi tre kan bare leve.
Hun sover.
Lidt for meget varme og larm.
Det er normalt at finde sådan et arrangement overvældende.
Og en kvinde i hendes tilstand...
Tillykke til jer begge.
- Jeg foretrækker, at du ikke... - Jeg forstår.
Den nyhed skal I fortælle.
Holder du fast i det med den opfundne hovedpine?
Patti, vi burde styre hele verden. Begge vores døtre har deres titler.
Og vi to er hertugen og hertuginden af Madison Avenue.
Hele verden misunder vores familie.
Vores familie findes ikke længere.
Pigerne skal bo i England. Og hvad skal vi, Tracy?
Hvad end vi har lyst til, Patti.
Det er vist kun mig, det er nyt for.
Patti, hvis du vil have eventyr, så kan vi, når vi kommer tilbage
- til New York, tage på eventyr... - Jeg hører ikke til i New York!
Jeg har fået nok af at være dit publikum til fester.
Jeg har aldrig været nok for dig.
Men det, der har ændret sig, er, at du ikke længere er nok for mig.
Jeg er ikke bange for skandalen ved en skilsmisse.
Som mor til en hertuginde får jeg muligheder og invitationer.
Og jeg kan opleve alle de eventyr, jeg har lyst til.
Patti, vi er nødt til...
Jeg ville tale med dig.
Ja, jeg har brug for en drink.
Det her land har givet hende idéer.
Jeg har skam altid haft idéer.
Det er bare først nu, at jeg indser, at folk måske vil høre dem.
Fortryder du, at du giftede dig med far?
Nej, for ellers havde jeg ikke fået mine piger, men nu...
Jeg har brug for...
...at genfinde min gnist.
Forstår du det?
Jeg kan allerede se den gnist.
Den gave gav du mig.
Når du gifter dig med Theo, kan jeg være mig selv.
Selv ikke en skilsmisse kan udelukke en hertugindes mor fra selskabskredsene.
Hvad kom du for at tale med mig om?
Det...
Annabel.
Er du sikker?
Er du sikker på i morgen?
For du må ikke føle, med alt det pompøse...
Du må ikke føle dig presset.
Nej. Nej, selvfølgelig ikke.
Og jeg... Jeg er sikker.
Jeg har bare brug for at sove.
Vi ses i morgen. Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig.
For at det er vores tur næste gang.
- Ja. På et tidspunkt. - Hvad der end sker.
Det er jo det, der er det skønne ved os.
Efter brylluppet kan vi bare være, som vi er.
Indtil der kommer børn til.
Jeg formoder, at vi...
Selv et fornuftsægteskab kan føre slægten videre og...
Helt sikkert.
Hvad skal vi...
Du ser så bange ud. Hvad er der sket?
Det er sådan, jeg er.
Det er sådan, jeg altid har været indenunder.
Men det vil jeg ikke være mere. Jeg føler mig defekt.
Hvad mener du med "defekt"?
Da vi var små,
kiggede du og de andre på drenge og fik sommerfugle i maven.
Som med Harry Hamilton.
Kan du huske, hvordan I rødmede?
Harry Hamilton var den i byen, der kunne løbe hurtigst.
Og jeg...
Jeg burde have følt sommerfugle på grund af Harry Hamilton.
Det er det, der er normalt.
Men det gjorde jeg aldrig.
Jeg havde de følelser...
Jeg har de følelser for piger.
Og jeg prøvede at være som jer, men det er jeg bare ikke.
Mor kom ind og så mig...
...i New York med en stuepige.
Hun kiggede på mig, som om jeg var et uhyre.
Det er jeg ked af, Mabel.
Hvad sagde hun?
Hun gik bare ud, som om jeg ikke betød noget.
Hør her, Mabel.
Hør her. Du taler om...
...kærlighed.
Hvordan kan kærlighed nogensinde være forkert?
Hvis det er det, der giver dig sommerfugle,
så er du præcis, som du skal være.
Du er Mabel. Du er smuk.
- Du føler ikke afsky? - Skat.
Skam.
Du er nødt til at give slip på den.
Du er for skøn til at blive ødelagt.
Tak, fordi du fortalte det.
Vent lige.
- Hvilken stuepige? - Ikke Martha.
Hun er 80.
Vi ville ikke have hemmeligheder.
Jeg ville have sagt det.
Men du finder nydelse i at fjerne dig fra mig, Jinny.
- Så jeg ikke kan passe på dig. - Jeg ville ikke holde det hemmeligt.
- Det var ikke min mening at... - Nan ved det vel.
- Nej, hun gør ikke. - Om barnet?
- Ingen ved det. Ingen ved det. - Er det mit?
- Selvfølgelig. Selvfølgelig. - Det er det, jeg tænker.
Hvorfor så hemmelighederne?
Undskyld. Jeg skulle have sagt det. Er du glad?
Om jeg er glad?
For at min kone lyver for mig?
Jeg tror, at "flov" må være et bedre ord.
Undskyld.
Guy.
Det var meget nemmere, da jeg var 15.
Kan vi lade, som om jeg gjorde det på en mere elegant måde?
- Theo tror, at du er syg. - Nej, han gør ikke.
Nej, han gør ikke.
Jeg har brudt med Jean.
Hun fortjener bedre.
- End dig? - Ja, bestemt.
Men mest end en der er...
...håbløst...
...uhjælpeligt...
...stormende forelsket i dig.
Det må du ikke sige.
Hvis jeg har lært noget af jer amerikanere,
er det, at man skal sige det, man tænker, højt.
Vi englændere drikker en kop te og beslutter at holde det for os selv.
Men det her? Jeg vil fortælle det til hele verden.
Åh gud, Nan.
Jeg tilbringer al den tid, jeg ikke er sammen med dig,
med at forsøge at overbevise mig selv om, at jeg må have fundet på det.
Så meget, som jeg elsker dig.
Så meget, som jeg fysisk har brug for dig.
Og så er jeg sammen med dig og ser dit ansigt...
...og din hud...
...og din hals...
...og din mund.
- Hvad med Theo? - Hør her, Nan.
Jeg ønsker, at Theo skal blive lykkelig.
Men måske ikke helt så meget,
som jeg ønsker, at du bliver lykkelig.
- Så jeg ville spørge... Jeg kommer... - Lad være.
Der har været så meget snak om ægteskab.
Åh gud. Nej, nej.
Det er ikke det, jeg spørger om.
Og hør her, Nan. Jeg tror, at det her er for evigt.
Jeg føler det hvert eneste minut.
Jeg føler ikke andet.
Men lige nu vil jeg bare... Lige nu vil jeg...
Lad os lade det være for nu.
Jeg rejser. I morgen.
Jeg kan ikke udholde tanken om jer.
Så Brasilien først og så... Hvem ved?
De nåle, der sad i min globus. Jeg vil se det hele. Tag med mig.
Hvad?
Jeg har det elendigt med at spørge. Men jeg kan ikke risikere ikke at spørge.
Og nu kigger du bare på mig.
Jeg kan ikke se, om du tænker, at du aldrig...
Ja.
- Til hvad? - Til det hele.
Der er nogen.
Øjeblik!
Nan.
Nan, jeg har brug for din hjælp.
Åh, Jinny.
- Jeg henter mor. - Nej.
Hun går direkte til Seadown. Hun ville ikke kunne lade være.
Og så siger hun det til far, og jeg kan... Jeg har ikke længe.
Når som helst opdager han, at jeg er væk.
Okay. Det er okay. Jeg er her.
Han er ikke et dårligt menneske. Det er han ikke. Han...
Tingene skal bare være... på en særlig måde.
Den måde, jeg taler og klæder mig på, og...
Og holder på en gaffel eller tager tøjet af.
Han vil have, at jeg er perfekt. Og han bliver bare så vred.
- Det hele er min skyld. - Det er ikke din skyld, Jinny.
Det er ikke din skyld.
Nan, men det kommer ikke bare til at være os to længere.
Mener du det?
Han vil ikke have, at jeg omgås nogen.
Hvad, hvis jeg ikke kan beskytte mit barn?
Vi må finde ud af...
- Vi må finde ud af... Vi rejser. - Nej, Nan. Det kan jeg ikke.
Han vil altid finde mig. Han er altid i nærheden...
Åh, det... Det er fint nok. Det er bare...
Du må gerne komme frem nu.
Du kan stole på ham. Det er okay. Det er helt fint.
Hvad kan jeg gøre?
- Vent. Brylluppet... - Jeg taler med Theo.
Men det er lige meget nu.
Vi skal have dig væk.
Nan. Nan, jeg tror ikke, at jeg kan overleve alene.
Vi tager med dig.
Kom.
Hvad laver I?
Hvorfor er du udenfor?
Jeg kunne ikke finde dig. Jeg kom ud for at se, om du var faret vild.
Nej, slet ikke.
Jeg ved, hvordan du kan være. Jeg var bare bekymret.
Jinny og jeg er blevet gode venner.
Det er godt, min kære.
Jeg ville vise hende kapellet, men vi kan bare vente til i morgen.
- Ja. - Jeg giver besked om i morgen.
Du bør gå i seng.
I mellemtiden bliver Jinny og jeg sammen. Jeg sørger for, at hun bliver passet på.
Godnat.
Hvis frakke er det?
Det ved jeg ikke. Nan tog den bare på vej ud.
Guy.
Åh, Guy.
- Den tager jeg. - Tak.
Undskyld.
Honoria.
Lady Honoria Marable.
Hvor stort er det her slot?
Hvor stor er den her æske?
Jeg vil stadig gerne se dig.
Når du er gift, kan vi vinke til hinanden på afstand.
Jeg talte med Miles.
Jeg skal ikke giftes.
Jeg ved, at vi to aldrig får det her.
Vi får aldrig deres verden. Ikke rigtigt.
Ikke som vi fortjener, men måske hvis vi er modige,
kan vi skabe vores egen verden. Og måske...
Måske vil den være bedre.
De ved ikke, hvem vi er. Resten af dem.
Det behøver de ikke, for det ved vi.
Det gør vi.
Gør vi?
Det gør vi.
- Det gør vi. - Det gør vi. Det gør vi.
Det gør vi!
Nej, det handler ikke om at undskylde over for din mor.
- Det er mig. Lægerne... - Lægerne?
Det er desværre alvorligt.
Jeg har været gift med din mor længe nok
til at have lært at udholde smerte, men...
De siger uger snarere end måneder. Pokker tage dem.
De taler om, at jeg skal "få styr på mine anliggender".
Og det betyder naturligvis, at det er på tide, at du træder til.
Ejendommen. Alle arbejderne og det hele. Det hele er dit ansvar.
Din mor og din søster vil være afhængige af dig.
Det er tid, Richard. Du bliver lord Brightlingsea,
og Conchita bliver lady Brightlingsea.
Jeg skylder dig en undskyldning.
Jeg håber, at du ved, at jeg ikke var mig selv i går.
Jeg skulle aldrig have...
Jeg har en overraskelse.
Kan vi lægge i aftes bag os?
Stol på mig.
- Hvor er far? - Vi har ikke brug for ham.
Ingen brud eller gom endnu.
Tænk, hvis de slet ikke dukker op.
Hun har altid været uforudsigelig.
Jinny, jeg er lige bag den dør.
Gå. I skal gå nu.
Hvad foregår der?
Nan, hvad er planen? Det her er ikke... Hvad foregår der?
Jinny, hør her. Det her handler ikke kun om dig mere.
Det er det, mødre gør. Vi er nødt til at gå.
Nan.
Okay?
Du har den tid, det tager for os tre at gå op ad kirkegulvet,
inden han bemærker det.
Aldrig til tiden. Hver eneste af dem gør tingene, som det passer dem.
Deres nåde?
Vi elsker jer. Vi elsker jer begge.
- Vi er nødt til at gå. - Jeg er så ked af det, Lizzy.
Jer alle sammen. Af det hele.
I virkeligheden er vi alle alene, synes De ikke? Som mødre?
Så vi må holde sammen.
Hvem kommer først? Altid?
- Altid. - Altid.
- Vi kommer først. - Vi kommer først.
Kom her.
Jeg elsker jer.
Jeg kan ikke lade Dem se Deres søn blive ydmyget uden et varsel.
Theo er en god mand, og jeg vil nødig se ham...
Men Nan ville aldrig såre nogen, medmindre det var det rette at gøre.
Okay, Mabel. Du går først.
Det hele er gået så hurtigt for Nan, Deres nåde.
Og hun holder virkelig af Theo.
Siden nyheden om hendes fars sidespring har hun måttet blive voksen.
Men hun er stadig meget ung.
De er nok enig i, at det er bedre for dem begge
at undgå lidelsen ved et hult ægteskab. En livstidsdom.
Nan, fylder Guy Thwarte dit hjerte med glæde?
Ja.
- Og gør han dig ør? - Ja.
- Er du sikker på det her? - Naturligvis.
Så jeg tror ikke, at Nan dukker op.
Annabel er en viljestærk pige.
Ja, det er hun.
Og i dag er hun åbenbart opsat på at redde sin søster.
Har du billetterne til båden?
- Kom nu. Stig ind. - Jinny...
Skuldrene tilbage og hovedet højt. Kør, Jinny.
Vent, hvad mener du? Hvad mener du?
Guy passer på dig. Jeg elsker dig.
En datters offer
for den anden datters frihed.
Nej! Nan, du skal komme med mig. Du skal komme med mig, Nan.
Og gå glip af mit eget bryllup?
Nan, du vil jo ikke engang giftes. Det har du aldrig villet. Du elsker Guy.
Jeg elsker dig, og jeg vil altid vælge dig.
Nan.
- Det skal nok gå. - Nan!
- Nan, Nan. Hør her. - Der er ikke tid.
Du tager pusten fra mig. Det håber jeg, at du ved.
Siden den allerførste dag,
når jeg lukker mine øjne eller åbner dem,
vil det altid være dig, jeg ser.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker også dig.
Og kærlighed, dyb, ægte kærlighed, vil altid vinde, ikke?
På en eller anden måde.
- I er nødt til at køre. - Okay.
Nan.
- Nan, kom nu. - Jeg passer på hende.
- Og du... - Jeg passer på mig selv. Det lover jeg.
Kom nu, Nan. Jeg er så ked af det.
Jeg er så ked af det, Nan. Nan.
Nan er også en klog pige.
Hun forstår alvoren i det, Jinny er ved at gøre.
Og en ung pige, der stikker af fra sin mand med hans ufødte barn...
Et barn?
Hun klarer den aldrig. Det kan ikke lade sig gøre.
Hvis Nan og Jinny rejste sammen, ville de være to magtesløse unge piger.
Men som hertuginde...
Som hertuginde får Nan magten til at beskytte sin søster...
Hele sin familie.
Jeg tror, at vi skal til bryllup.
Er du ligeglad
som mor med, at din søn gifter sig med en, der ikke kan blive lykkelig?
Hvordan skal deres liv blive? Han fortjener at vide det.
Jo, men jeg er ikke kun mor.
Jeg er hertuginde.
Og som Nan vil indse, kommer institutionen altid først.
Jinny!
Vi er samlet i dag i Guds åsyn
og foran denne menighed for at ægte denne mand og denne kvinde...
- Du kommer for sent. - Hun er her.
Hun er indenfor, Patti. Lige nu. Hun...
Hun er inde på slottet.
Hvem?
Moderen.
Nans mor.
Lad mig præsentere den nye hertuginde af Tintagel.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith