Rytojui. Jūsų vestuvėms.
Kokia nepakartojama.
Jei manai, jog duodama ją tau pabrėžiu
rytojaus progą ir svarbą bei noriu tave pagąsdinti,
esi visiškai teisi.
Na, pabrėžti jums puikiai pasisekė.
Šįvakar svarbiausias Teo.
Tu gali tyliai pastovėti šalia jo.
Žinoma, toks tavo darbas.
Šypsotis, gal pamojuoti.
Skirti dėmesį pasitaikantiems žemės ūkio apdovanojimams.
Bet sprendimai, net tie, kurie susiję su judviem,
nuo šiol nebepriklausys nuo tavęs.
Aš nesu pabaisa, Nane.
Kai susipažinome, labai man patikai.
Bet tu mums melavai.
Tavo akibrokštas per Kalėdas
ir pasiryžimas kalbėti, kai niekas neprašė tavo nuomonės.
- Ir tai, kad tu raginai Teo negerbti... - Aš dėl nieko neraginau Teo.
Mudu su jo tėvu sunkiai dirbome dėl šeimos vardo.
Aš nebandau...
Teodoras tvirtina nekeisiąs sprendimo dėl santuokos.
Tad rytoj iškelsime sezono, o gal ir viso dešimtmečio, vestuves.
Jei dabar persigalvotumei,
ypač kai tavo kilmė jau yra plačiai žinoma,
Teo taptų pajuokos objektu.
O jei mano nuoširdus, ištikimas, atviraširdis sūnus taptų pajuokos objektu,
man plyštų širdis.
Bet Tintadželio hercogui tai reikštų,
kad jo valdžia sumenktų visam gyvenimui.
Nerimastinga jaunoji nėra naujas reiškinys.
Suteikiau tau šansą išvykti per Kalėdas, bet tu atsisakei.
Tad dabar
privalai susitvarkyti su vestuviniais nervais,
užsidėti diademą ir tvirtai stovėti jo pašonėje.
Kaip hercogienė.
PAREMTA EDITOS VORTON ROMANU
Po tavęs, miledi.
Nane.
- Plačiai išsižiok. - Nagi!
Nane! Nane!
Taip! Jetau.
Išties suskaudo.
Rytoj viskas bus tavo.
Reikėtų nebevengti vienam kito.
Šitai.
Šis vakaras.
Visai nesijaučiu taip, kaip turėčiau jaustis vestuvių išvakarėse.
Manau, apie vestuves prikuriama daug pasakų.
- Ir kaip turėtum jaustis... - Ar tu myli Gajų?
Ne.
Vis dar nori tekėti už manęs?
Rytoj tau bus užduotas šis klausimas.
Mudu viešumoje pakankamai apsimetėme, kad viskas gerai.
Ir, Nane, aš myliu tave.
Bet nelauksiu rytoj čia bažnyčioj, pilnoj žmonių, visiems stebint.
Jeigu tu nesi užtikrinta.
Tad iš pat ryto pranešk man savo sprendimą.
Rytoj žiūrėsiu, kaip veda mano sūnus.
Tad pasitrauksiu ir nebebūsiu Tintadželio hercogiene.
Žinoma, man sunku priimti naują titulą,
nes, be abejo, hercogienė našlė yra mano pagyvenusi anyta.
Bet išdidžiai priimu naują vaidmenį,
nes tai reiškia, kad mano sūnus atliks pareigas, kurioms gimė.
Dabar leiskite pristatyti hercogą.
Lordai, damos ir džentelmenai, dėkoju, kad susirinkote.
Ir dėkoju motinai,
kad sutiko pasidalinti man svarbiausios moters titulu.
Bet rytoj...
Atsiprašau.
Labai atsiprašau.
Atsiprašau.
Rytoj Tintadželis pasitiks naują epochą.
O aš sveikinu moterį,
su kuria viliuosi praleisti visą savo gyvenimą.
Kurios stiprybę, drąsą ir ištvermę jau matėme.
Bet kuri, neabejoju,
greitai parodys savo atsidavimą, ištikimybę ir norą tarnauti.
Naujoji Tintadželio hercogienė,
esanti mano pašonėje, kur stovėjo ir paskutinioji hercogienė.
Jums laiškas, ledi Marabl.
Dėkoju.
Žinai, aš galiu pabūt čia, kol tu išeisi.
Aš neišeisiu.
Nane, aš noriu...
Tikrai nenoriu girdėt tavo atsiprašymų.
Aš džiaugiuosi dėl tavęs.
Teo yra džentelmenas, jis pasirūpins tavimi.
Man nereikia rūpesčio.
Mums visiems to reikia. Kartais.
Džine, esu tikra, kad tau pasaulis dabar šaltas ir nykus.
Tu visada tesirūpini savimi, štai ir viskas.
Kai tik išlipome iš laivo, tenorėjai susirasti vyrą.
O kai tik susiradai, tapai visai kitu žmogumi.
Viskas tavyje pasikeitė. Nebegaliu į tave žiūrėti.
Mes visam laikui išvyksime į Škotiją.
Rytoj, kai tik pasibaigs vestuvės. Visi daiktai jau karietoje.
O kas pasikeis nuo tos Škotijos?
Tu ir taip toli.
Galiu atsiprašyti?
Čita.
Užmečiau akį į Minę, o ji miegojo šitaip.
Kaip aš ją myliu.
Ji vis dar ten? Mažylė?
Jos vardas Minė. Ką tik patikrinau, kaip ji.
Kūdikius geriausia palikt, kad išmiegotų arba išsiverktų.
O suaugusiuosius?
Onorija, išgersi su mumis?
Ačiū, bet Onorija stovi čia ir grožisi aplinka.
Ji nėra linkusi kreipti į save dėmesio.
Atsiprašau. Gal Onorija tegu pati kalba?
Ir gal atsispirsit pagundai nepatoginti Končitą?
Tavo žmonai dar reikia mokytis, kaip mes šioje šalyje gebame
- tvirtai atsitiest, susidūrę... - Tvirtai?
Gal aš niekad nestovėjau tvirtai,
išskyrus kelis mėnesius praeitą vasarą Niujorke su Končita.
Tiesą sakant, dabar jaučiu keistą pojūtį tarpumentėje.
Kas gi tai?
Beveik primena savigarbą.
Tik nereikia.
Visą mano gyvenimą, motina, nesiteiravote, kaip laikausi.
Pasirinkote tylėti.
Mes pasitraukiame nuo viso šito.
Tad su džiaugsmu atimsiu iš jūsų namų paskutinius džiaugsmo, triukšmo lašelius.
Aš su šeima nebebūsime susiję su jumis.
Na, sėkmės tvarkytis vieniems.
Aš nutraukiu ryšius, motina.
Visiška abiejų pusių finansinė nepriklausomybė.
Skiriu svarbą savo šeimai.
Ir nebeieškokite manęs šįvakar,
nes šiandien mudu su žmona nežadame ilgai stovėti tvirtai.
Norėtum ką nors pridurti, meile?
Dabar kaip niekad stipriai myliu jūsų sūnų.
- Atnešiu tau išgerti. - Atnešk dabar.
- Laikas į lovą. Šventė baigės. - Kas nutiko?
Tavo draugės vėl kelia scenas.
- Prašau, man tik reikia... - Virdžinija, eime. Baik... Džine?
Džine?
Džine.
Nuo šiol būsim tik trise.
Galim nusipirkt nuosavą namą. Galim ilgai keliaut po Europą.
Končita, koks jausmas! Kai nėra jokių pareigų ar lūkesčių.
Diki...
Nieko nebeliko.
Kaip suprast?
Čia daugybė tėvelio pasiteisinimų. Bet esmė ta...
kad jo svarbioji investicija...
Jis suklydo. Ir prarado visus pinigus.
Mūsų pinigus.
Turint pinigų atsiskirt nuo šeimos nieko tokio.
Bet kaip dabar gyvensime?
Na, lengva nebus.
Bet aš myliu tave. Jei atvirai, kas dar gali būti svarbu?
- Mes galime viską. - Taip.
Galim pradėt iš naujo. Esame visai laisvi.
- Taip! - Nuo jų visų.
Nėra pinigų, nėra ryšių, esam tik mes.
- Tik mudu ir Minė. - Galim gyventi.
Mūsų trijulė gali tiesiog gyventi.
Ji miega.
Per karšta, per daug triukšmo - tik tiek.
Natūralu, kad toks renginys išvargina.
O tokios būklės moteriai...
Sveikinu jus abu.
- Norėčiau, kad tu ne... - Suprantama.
Tu sprendi, kada pasidalinti.
Ir toliau vaidinsi, kad skauda galvą, ar ne?
Pate, mes dabar turėtume verkt iš laimės. Abi dukterys ištekintos ir tituluotos.
O tu ir aš esame Madison alėjos hercogas ir hercogienė.
Visas pasaulis pavydi mūsų šeimai.
Mūsų šeima nebeegzistuoja.
Mergaitės liks Anglijoje. O ką mes darysim, Treisi?
Po velnių, ką tik užsigeidę, Pate.
Na, manau, tik man tai bus naujas potyris.
Pate, jei nori nuotykių, vos grįžę į Niujorką,
- galėsim leistis į juos... - Mano vieta ne Niujorke!
Per akis prisibuvau tavo šešėlyje.
Tau niekada nepakako manęs.
Bet dabar man nebepakanka tavęs.
Aš nebijau skyrybų skandalo.
Kaip hercogienės motina turėsiu pasirinkimų ir kvietimų.
Ir galiu kiek panorėjusi leistis į nuotykius.
Pate mes jau...
Norėjau pasikalbėt su jumis.
Man reikia išgert.
Šioje šalyje jai į galvą lenda visokios mintys.
Žinai, aš visad turėjau minčių.
Tik dabar suprantu, kad gal žmonės norėtų jas išgirst.
Ar gailitės ištekėjusi už tėvelio?
Ne, tada neturėčiau jūsų, mergaitės, bet dabar
man reikia...
atrasti savo kibirkštėlę.
Ar supranti?
Manau, jau matau tą kibirkštėlę.
Tu man ją padovanojai.
Tavo vestuvės su Teo leidžia man vėl būti savimi.
Net skyrybų skandalas neištrems hercogienės motinos iš visuomenės.
O dėl ko atėjai pasikalbėti?
Tai...
Anabele.
Tu tvirtai apsisprendusi?
Ar tu visiškai tvirtai apsisprendusi dėl rytojaus?
Nes net ir dėl tokios didybės
neturėtum jausti jokio spaudimo.
Ne. Žinoma, kad nejaučiu.
Aš tvirtai apsisprendusi.
Man tik reikia pamiegoti.
Pasimatysime rytoj. Myliu jus.
Myliu tave.
Už tai, kad paskui bus mūsų eilė.
- Taip. Kada nors. - Kad ir kas po to bus.
Manau, čia mūsų didžiausias džiaugsmas.
Kad po vestuvių galėsime likti savimi.
Iki kol atsiras vaikų.
Manau...
net ir santuokoje iš išskaičiavimo galima pratęsti giminę...
Žinoma.
Ką mes...
Atrodai labai išsigandusi. Kas nutiko?
Tokia ir esu.
Giliai viduje visada tokia buvau,
bet nebenoriu taip jaustis.
Jaučiuosi nenormali.
Kaip suprasti „nenormali“?
Kai buvom mažos,
tu ir kitos mergaitės jausdavot pilve drugelius, žiūrėdamos į berniukus,
pavyzdžiui, į Harį Hamiltoną.
Pameni, kaip nurausdavot prie jo?
Haris Hamiltonas buvo greičiausias miestelio bėgikas.
Na, o aš žinau,
kad turėjau justi drugelius dėl Hario Hamiltono.
Tai būtų normalu.
Bet niekad nejutau.
Taip jaučiausi...
ir jaučiuosi dėl merginų.
Ir bandžiau būti tokia kaip tu, bet tiesiog esu kitokia.
Motina pamatė mane
Niujorke su tarnaite.
Pažiūrėjo į mane kaip į pabaisą.
Meibele, man labai gaila.
Ką ji pasakė?
Ji tiesiog išėjo, tarsi aš būčiau niekas.
Meibele, paklausyk manęs.
Klausyk, tu kalbi apie...
meilę.
Kaip įmanoma netinkamai mylėti?
Jei tai tau sukelia plasnojančių drugelių pojūtį,
tuomet esi būtent savimi.
Tu esi Meibelė. Tu esi graži.
- Tau ne bjauru? - Brangioji.
Gėda.
Turi pasistengti atsikratyti jos.
Tu per miela, kad žlugtum.
Ačiū, kad pasisakei man.
Minutėlę.
- Su kuria tarnaite? - Na, ne su Marta.
Jai 80 m.
Sutarėm nebelaikyti paslapčių.
Aš norėjau tau pasakyt.
Bet atrodo, tau smagu atsiskirti nuo manęs, Džine.
- Neleisti man tavim rūpintis. - Neketinau laikyt paslapties.
- Neketinau slėpt... - Spėju, Nanė žino.
- Nežino. - Apie vaiką?
- Niekas nežino. - Ar jis mano?
- Žinoma. - Man įdomu.
Tai kam slėpti?
Labai atsiprašau. Reikėjo tau pasakyti. Ar džiaugiesi?
Ar aš džiaugiuosi?
Kad žmona man meluoja?
Verčiau jaučiu gėdą.
Atsiprašau.
Gajau.
Užlipti čia buvo žymiai lengviau, kai buvau 15 m.
Galim apsimest, kad įlipau grakščiau?
- Teo mano, kad sergi. - Ne, nemano.
Ne, nemano.
Nutraukiau santykius su Džina.
Ji nusipelno geresnio.
- Už tave? - Be abejo.
Bet iš esmės už žmogų, kuris...
beviltiškai,
nepataisomai,
nepakeičiamai įsimylėjęs tave.
Nekalbėk taip.
Jei ko išmokau iš jūsų, amerikiečiai,
tai, kad reikia savo mintis išsakyti garsiai.
O mes, anglai, išgeriam arbatos ir nusprendžiam pasilaikyt jas sau.
Bet šitai?
Norėčiau pasakyt visam pasauliui.
Dieve, Nane,
visą laiką, kai nebūnu su tavimi,
bandau įtikinti save, kad įsivaizduoju tai.
Savo meilės tau dydį.
Tai, kiek man išties fiziškai tavęs reikia.
O kai esu su tavimi, pažiūriu į tavo veidą...
tavo odą...
ir tavo kaklą...
ir tavo lūpas.
O kaip Teo?
Paklausyk, Nane.
Labiau už viską pasaulyje noriu, kad Teo būtų laimingas.
Išskyrus tai, kaip noriu,
kad laiminga būtum tu.
- Tad norėjau paklaust... - Nereikia.
Dabar tiek daug kalbų apie santuoką.
O Dieve. Ne.
Ne dėl to klausiu.
Paklausyk, Nane.
Manau, kad tai amžina.
Dieve, jaučiu tai kiekvieną akimirką.
Tai viskas, ką jaučiu.
Bet dabar aš tiesiog...
Dabar tiesiog palikime tai.
Aš išvykstu. Rytoj.
Nes negaliu pakelti minties apie judu kartu.
Tad pirma į Braziliją, o paskui, kas žino?
Noriu pamatyt visas vietas, pažymėtas ant mano gaublio. Keliauk su manim.
Ką?
Siaubingai jaučiuosi prašydamas to. Bet nepaprašyti negaliu.
O dabar tu tik žiūri į mane.
Nesuprantu, ar tu galvoji, kad niekuomet...
Sutinku.
Dėl ko?
Dėl visko.
Kažkas atėjo.
Tuojau.
Nane.
Nane, man reikia tavo pagalbos.
Džine.
- Gerai, aš pakviesiu motiną. - Ne.
Ji nueis tiesiai pas Sideną, ji nesusiturės.
Tada pasakys tėveliui. Aš neturiu daug laiko.
Jis tuoj pastebės, kad dingau.
Viskas gerai, aš čia.
Jis nėra blogas žmogus. Jam tik...
patinka, kai yra tam tikra tvarka.
Pavyzdžiui, kaip kalbu, rengiuos ir,
nežinau, laikau šakutę ar nusirengiu.
Jis tiesiog nori, kad būčiau tobula. Kartais labai supyksta.
- Aš dėl visko kalta... - Tu dėl nieko nekalta, Džine.
Dėl nieko.
Nane, esmė ta, kad mudu būsime nebe vieni.
Tikrai?
Jis neleidžia su niekuo būti.
Kas, jei negalėsiu apsaugot savo vaikelio?
Mes ką nors sugalvosim...
- Privalom... Eisim... - Ne, Nane, aš negaliu.
Kur beeisiu, jis mane suras. Jis visada taip arti...
Tai niekis. Viskas gerai. Čia tik...
Dabar gali išlįsti.
Gali juo pasitikėti. Prisiekiu tau, viskas gerai.
Kaip galiu padėti?
- Pala, vestuvės. - Aš pakalbėsiu su Teo.
Bet dabar tai nesvarbu.
Turime tave išvesti.
Nane, nemanau, kad viena išgyvensiu.
Mes išvyksime su tavimi.
Eime.
Ką darot?
Kodėl tu lauke?
Niekur tavęs neradau. Tad atėjau patikrinti, ar nenuklydai kur.
Nenuklydau.
Žinau, kaip tau būna. Man tik buvo neramu ir viskas.
Mudvi su Džine susitaikėme.
Puiki žinia, meile.
Norėjau parodyt jai koplyčią, bet galim palaukt ryto.
- Taip. - Pranešiu tau rytoj.
Turėtum grįžt į lovą.
O tuo tarpu mudu su Džine būsime kartu.
Pasirūpinsiu, kad ji būtų saugi.
Labanakt.
Kieno čia paltas?
Nežinau. Nanė pagriebė jį prieš mums išeinant.
Gajau.
Ak, Gajau.
- Paimsiu šitą. - Ačiū, panele.
Atsiprašau.
Onorija.
Ledi Onorija Marbl.
Kokio dydžio šita pilis?
Kokio dydžio šita dėžė?
Vis dar norėčiau matytis su tavimi.
Kai ištekėsi, galėsim iš tolo viena kitai pamoti.
Pakalbėjau su Mailsu.
Aš neišteku.
Žinau, kad mudvi neturėsime šito.
Neurėsim nieko iš kilmingųjų pasaulio.
Ne taip, kaip nusipelnom, bet galbūt, jei būsim drąsios,
galėsim susikurt savo pasaulį.
Ir galbūt...
jis bus geresnis.
Visi kiti nežino, kokios mes.
Bet jiems ir nereikia, nes mes pačios žinome.
Mes žinome.
Ar tikrai žinome?
Žinome.
- Žinome. - Žinome.
Žinome!
Ne, čia ne dėl to, kad atsiprašytum motinos.
- Čia dėl manęs. Gydytojai... - Gydytojai?
Deja, nieko gero.
Ilgai esu susituokęs su tavo motina,
tad moku tvert skausmą, bet...
Man sakė, kad liko ne mėnesiai, o savaitės. Prakeikimas.
Jie jau vapa tokius žodžius kaip „ruoškitės“.
O tai reiškia, kad tau laikas prisiimti atsakomybes, berniuk.
Dvaras, darbuotojai ir visa kita dabar bus tavo atsakomybė.
Žinoma, ir tavo motina su seserimi kliausis tavimi.
Jau laikas, Ričardai.
Tu būsi lordas Britelsis,
o Končita - ledi Britelsi.
Turiu atsiprašyti tavęs.
Tikiuosi, supranti, kad vakar nebuvau savimi.
Man niekada nederėjo...
Ir aš turiu staigmeną.
Gal pamirškime vakar vakarą?
Pasitikėk manimi.
- Kur tėvas? - Mums jo nereikia.
Kol kas nėra nei nuotakos, nei jaunikio.
Įsivaizduok, jei jie tiesiog nepasirodys.
Ji visad buvo nenuspėjama.
Aš būsiu čia pat už durų.
Jūs abi turit tuoj pat eiti.
Kas vyksta?
Nane, koks planas? Kas darosi?
Džine, paklausyk. Dabar tai nebesusiję vien tik su tavim.
Šitaip daro motinos. Mes turime eiti.
Nane.
Aišku?
Turit laiko, kol mes trise nueisim iki altoriaus
ir jis pastebės.
Niekad nebūna laiku. Visos šoka tik pagal savo dūdelę.
Jūsų malonybe, norėčiau pasikalbėti.
Mes mylime tave. Mylime jus abi.
- Mes turime eiti. - Atleisk man, Lize.
Atsiprašau jūsų visų dėl visko.
Iš esmės mes motinos visad kovojame vienos, nemanot taip?
Tad turime būti vieningos.
Kas visada svarbiausia?
- Visada. - Visada.
- Mes svarbiausios. - Mes.
Ateikit čia.
Myliu jus visas.
Neleisiu jums be jokio įspėjimo žiūrėti, kaip pažeminamas jūsų sūnus.
Teo geras vyras ir nenorėčiau matyti, kaip jis...
Bet Nanė niekad nieko neįskaudintų,
nebent tai būtų pats teisingiausias poelgis.
Gerai, Meibele, tu eik pirma.
Viskas Nanei nutiko labai greitai, jūsų malonybe.
Ir ji be galo brangina Teo.
Kai sužinojo apie tėvo paslydimą,
jai teko suaugti.
Bet ji išties labai jauna.
Tuo labiau esu tikra, kad abi sutinkame,
jog abiem jiems būtų geriausia išvengti tuščios santuokos iki gyvenimo galo.
Nane, ar Gajus Tvortas pripildo tavo širdį džiaugsmo?
Taip.
- Ir nuo jo svaigsta galva? - Taip.
- Ar tu tikrai nori tai daryti? - Žinoma.
Todėl manau, kad Nanė neateis.
Anabelė tvirtavalė mergina.
Taip, tvirtavalė.
Ir, regis, šiandien ji pasiryžusi išgelbėti savo seserį.
Turi laivo bilietus?
- Nagi. Lipk. - Džine,
pečius atgal, galvą aukštyn, aišku? Pirmyn, Džine.
Pala, kaip suprasti?
Gajus pasirūpins tavimi. Myliu tave.
Vienos dukters auka
už kitos laisvę.
Ne! Nane, tu važiuoji su manimi.
Kad praleisčiau savo vestuves?
Bet tu nenori ištekėt.
Niekad nenorėjai. Ir tu myli Gajų.
Aš myliu tave ir kaskart rinksiuos tave.
Nane.
- Viskas bus gerai. - Nane!
- Nane. Paklausyk. - Nėra laiko.
Tu atimi man žadą. Tikiuosi, žinai tai.
Nuo pat tos pirmos dienos,
nesvarbu, ar aš užsimerkęs, ar atsimerkęs,
visada matau ir matysiu tik tave.
- Aš myliu tave. - Ir aš tave myliu.
O gili ir tvirta meilė turi viską nugalėti, taip?
Kaip nors.
- Gerai, jūs turit važiuot. - Gerai.
Nane.
- Nane, prašau. - Aš pasirūpinsiu ja.
- O tu... - Aš pasirūpinsiu savimi, prižadu.
Maldauju, Nane.
Aš labai atsiprašau.
Labai atsiprašau, Nane.
Žinoma, Nanė taip pat protinga.
Ji supranta, kokios rimtos pasekmės laukia dėl Džinės poelgio.
Jauna moteris pabėga nuo vyro su negimusiu jo kūdikiu...
Kūdikiu?
Jai niekad nepavyktų. Tai neįmanoma.
Jei Nanė ir Džinė išvyktų drauge, jos tebūtų dvi bejėgės merginos.
Bet kaip hercogienė...
Nanė turi neabejotiną galią apsaugoti savo seserį...
visą savo šeimą.
Manau, mums laikas į vestuves.
Ar jums kaip motinai nerūpi, kad sūnus veda moterį, kuri negali būti laiminga?
Kaip jiedu gyvens? Jis nusipelno žinoti.
Rūpi, bet aš ne tik motina.
Aš hercogienė.
Ir, kaip Nanė greitai supras, pareiga visada svarbesnė.
Džine.
Džine!
Brangieji, šiandien susirinkome čia Dievo namuose Jo akivaizdoje
sujungti šį vyrą ir šią moterį...
Pavėlavai.
Ji čia.
Ji viduje, Pate. Šią akimirką...
Ji pilyje.
Kas?
Motina.
Nanės motina.
Pristatome naująją Tintadželio hercogienę.
Išvertė Kristina Čeidaitė