Til i morgen. Bryllupsdagen din.
Den er utsøkt.
Hvis du tror det er for å understreke begivenhetens betydning
og historien morgendagen representerer, og også skremme deg, så har du rett.
Poenget er blitt tydelig understreket.
Theo er hovedbegivenheten i kveld.
Du kan stå taust ved hans side.
Som selvsagt er oppgaven din.
Å smile, kanskje å vinke.
Å være til stede under en og annen prisutdeling i landbruket.
Men avgjørelser, selv de som berører dere begge,
er fra nå av ikke opp til deg.
Jeg er ikke noe monster, Nan.
Jeg likte deg svært godt da vi møttes.
Men du løy for oss.
Opptredenen din i julen,
besluttsomheten om å snakke når ingen spør om din mening.
- Og presset om at Theo skulle... - Jeg har ikke presset Theo til noe.
Faren hans og jeg arbeidet hardt for familiens rykte.
Jeg prøver ikke...
Theodore insisterer på å gjennomføre bryllupet.
Så i morgen holder vi sesongens bryllup, kan hende tiårets.
Hvis du ombestemmer deg nå,
særlig nå som bakgrunnen din er så godt kjent,
blir Theo gjort til latter.
Og at min ærlige, lojale, åpenhjertige sønn skal bli gjort til latter,
ville knust hjertet mitt.
Men om det skjedde med hertugen av Tintagel,
ville det undergravd posisjonen hans for resten av livet.
En nervøs brud er ikke et nytt fenomen.
Jeg ga deg muligheten til å dra på juledagen, og du nektet.
Så nå må du komme deg gjennom bryllupsnervene,
bære tiaraen og stå rakt ved hans side.
Som en hertuginne.
BASERT PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Etter deg, mylady.
Nan.
- Gap opp. - Kom igjen!
Nan! Nan! Nan! Nan!
Ja! Du store min.
Det gjorde vondt.
I morgen er alt ditt.
Vi må slutte å unnvike hverandre.
Dette.
I kveld.
Ingenting av det føles som kvelden før bryllupet ditt skal føles.
Jeg tror det sies mye tull om brylluper.
- Hvordan kan man... - Er du forelsket i Guy?
- Nei. - Vil du fortsatt gifte deg med meg?
Du blir stilt det spørsmålet i morgen. Du og jeg har skapt nok oppstyr offentlig.
Og, Nan, jeg elsker deg.
Men jeg vil ikke vente her med fullsatt kirke og verden som tilskuere.
Ikke hvis du er usikker.
Så gi meg avgjørelsen i morgen tidlig.
I morgen skal jeg se min sønn gifte seg.
Så jeg skal tre til side og ikke lenger være hertuginnen av Tintagel.
Jeg sliter med å akseptere min nye tittel
siden enkehertuginnen selvsagt er min gamle svigermor.
Men jeg tar stolt imot den nye rollen,
for det betyr at sønnen min har oppfylt rollen han ble født til.
La meg presentere hertugen.
Ærede gjester, takk for at dere kom.
Og til mor for at hun vil dele tittelen "den viktigste kvinnen i mitt liv".
Men i morgen...
Oi.
Beklager.
Unnskyld meg. Beklager. Beklager.
I morgen ønsker Tintagel en ny æra velkommen.
Og jeg ønsker velkommen damen som jeg håper på å tilbringe livet med.
Hennes styrke, mot og utholdenhet har vi alt sett.
Men jeg er ikke i tvil om
at hun snart vil vise sitt engasjement, lojalitet og vilje til å tjene.
Den nye hertuginnen av Tintagel ved min side, akkurat som den forrige har vært.
Et brev, lady Marable.
Takk.
Jeg kan bli her til du går.
Jeg går ikke.
Nan, jeg vil...
Jeg vil ikke høre deg si unnskyld.
Jeg er glad på dine vegne. Theo er en herre, og han vil ta vare på deg.
- Jeg trenger ikke å bli tatt vare på. - Det gjør vi alle. Noen ganger.
Det er sikkert kaldt og ensomt i din verden.
Alt du gjør, er å ta vare på deg selv. Sånn er det.
Fra vi gikk av båten, ville du bare finne deg en mann.
Og da du gjorde det, ble du en helt annen person.
Ansiktet ditt har forandret seg. Og jeg orker ikke å se på det.
Vi drar til Skottland for godt.
Etter bryllupet i morgen. Vognen er pakket alt.
Og hvilken forskjell vil Skottland gjøre? Du er langt borte allerede.
Unnskyld meg.
Chita. Jeg så inn til Minnie, og hun sov med hendene sånn.
Jeg er så glad i henne.
Er hun der fortsatt? Spedbarnet.
Hun heter Minnie. Og jeg så inn til henne.
Spedbarn har best av å sove eller gråte.
Hva med voksne?
Honoria, vil du ta en drink med oss?
Honoria blir stående for å nyte rommet. Hun liker ikke å tiltrekke oppmerksomhet.
Får Honoria snakke for seg selv?
Og kan du la være å få Conchita til å føle ubehag?
Din hustru har mye å lære om vår evne her i landet
- til å stå rakt når... - Rakt?
Jeg har nok ikke stått rakt, bortsett fra i fjor sommer i New York med Conchita.
Og jeg kjenner en merkelig følelse bak skulderbladene nå.
Hva er dette.
Det kjennes nesten som verdighet.
Ærlig talt.
Hele livet mitt, mor, har du unngått å se inn til meg.
Du har valgt taushet.
Vi vil bort fra alt dette.
Så jeg skal nå med glede fjerne hvert fnugg av glede og ståk fra hjemmet deres.
Familien min blir ikke lenger en del av deres.
Lykke til fullstendig på egne ben.
Jeg bryter båndene.
Økonomisk selvstendighet for begge parter. Jeg setter familien min først.
Ikke bli fristet til å se til meg.
Min kone og jeg vil ikke stå rakt særlig mye lenger i kveld.
- Er det noe du vil legge til, kjære? - Jeg har aldri elsket din sønn høyere.
- Jeg skal hente en drink til deg. - Nå.
Leggetid. Festen er over. Venninnen din lager en scene igjen.
- Jeg må bare... - Slutt nå, Virginia. Jinny?
Jinny?
Jinny.
Fra nå av er det bare oss tre.
Vi kan kjøpe vårt eget hus. Vi kan være lenge i Europa.
Denne følelsen av å være fri fra plikter og forventninger.
Dicky...
- Alt er borte. Alt sammen. - Hva mener du?
Det er en liste med unnskyldninger fra pappa. Men faktum er...
...at investeringen hans...
Han har gjort tabber og mistet alle pengene sine.
Pengene våre.
Å bryte med familien din var fint da vi hadde penger.
Men hvordan skal vi klare oss nå?
Det blir ikke lett.
Men jeg elsker deg. Og hva annet betyr noe?
- Vi kan gjøre hva vi vil. - Ja.
Vi kan starte på nytt. Nå er vi helt fri.
- Ja! - Fra dem alle.
Ingen penger, ingen bånd, bare oss.
- Vi kan leve. - Bare vi og Minnie.
Vi tre kan bare leve.
Hun sover.
Bare for varmt og for mye støy. Sånne begivenheter blir ofte overveldende.
Og en i hennes tilstand...
Gratulerer til dere begge.
- Jeg vil helst at du ikke... - Det er dine nyheter å fortelle.
Så du holder på tøvet om hodepine?
Vi burde nyte suksessen. Begge døtrene våre er etablert med titler.
Og du og jeg er hertug og hertuginne av Madison Avenue.
Hele verden misunner familien vår.
Familien vår eksisterer ikke mer.
Jentene blir i England. Og hva skal vi gjøre?
Nøyaktig det vi vil, Patti.
Jeg blir den eneste som vil synes det er noe nytt.
Er det eventyr du vil så straks vi er tilbake
- i New York, skal... - Jeg hører ikke til i New York.
Jeg har fått nok av å være publikum i selskapene dine.
Jeg har aldri vært nok for deg. Det nye er at du ikke lenger er nok for meg.
Jeg frykter ikke skandalen ved en skilsmisse.
Som en hertuginnes mor får jeg mulighetene og invitasjonene.
Jeg kan få de eventyrene jeg vil
- Patti, vi må... - Jeg vil snakke med deg.
Jeg trenger en drink.
Dette landet har gitt henne ideer.
Jeg har alltid hatt ideer.
Det er først nå jeg forstår at folk vil høre dem.
Angrer du på ekteskapet?
Nei, for da ville jeg ikke hatt dere. Men nå...
Jeg må...
...finne igjen gnisten.
Forstår du det?
Jeg tror jeg kan se gnisten alt.
Du ga meg den gaven. At du gifter deg med Theo gjør at jeg kan bli meg selv igjen.
Selv skandalen ved en skilsmisse vil ikke stenge en hertuginnes mor fra sosieteten.
Hva var det du ville snakke om?
Det er...
Annabel.
Du er vel sikker?
Er du helt sikker på i morgen?
Men du må ikke føle... Med det storslagne ved det hele
må du ikke føle deg presset.
Nei, selvfølgelig ikke.
Og jeg er sikker.
Jeg trenger bare å sove.
Vi ses i morgen. Glad i deg.
Glad i deg.
For at vi blir de neste.
- Ja. En gang. - Det som er det neste.
Det er vel den morsomme tiden for oss.
Etter bryllupet går vi tilbake til å være som vi er.
Til barna kommer.
Jeg går ut fra...
Selv et fornuftekteskap kan fortsette linjen og...
Definitivt.
Hva er...
Du ser så redd ut. Hva har skjedd?
Dette er den jeg er.
Det er sånn jeg alltid har vært på innsiden,
men jeg vil ikke være sånn mer. Jeg føler meg ødelagt.
Hva mener du med "ødelagt"?
Da vi var små,
sånn som du og de andre så på guttene og fikk sommerfugler i magen,
som med Harry Hamilton.
Husker du hvordan dere alle rødmet?
Harry Hamilton var byens raskeste løper.
For meg,
jeg vet at jeg skulle fått sommerfugler av Harry. Det er det normale.
Men det fikk jeg aldri. Jeg hadde de følelsene...
Jeg har de følelsene for jenter.
Og jeg har prøvd å være som deg, men jeg er det bare ikke.
Mor overrasket meg... i New York med en tjenestepike.
- Hun så på meg som om jeg var et monster. - Så fryktelig, Mabel.
Hva sa hun?
Hun gikk bare ut igjen som om jeg var luft.
Hør på meg, Mabel.
Du snakker om...
...kjærlighet.
Hvordan kan kjærlighet være galt?
Hvis det er det som gir deg sommerfugler,
så er du akkurat den du skal være.
Du er Mabel. Du er vakker.
- Er du ikke rystet? - Kjære.
Skam.
Du må prøve å la den fare.
Du er for skjønn til å være ødelagt.
Takk for at du fortalte det.
Vent.
- Hvilken tjenestepike? - Ikke Martha.
Hun er 80.
Ingen hemmeligheter, sa vi.
Jeg ville fortelle det.
Likevel var du så glad for å holde deg unna meg.
- Hindre meg i å ta meg av deg. - Jeg mente ikke å skjule det.
- Jeg mente ikke å... - Nan vet det sikkert.
- Nei. - Om barnet.
- Ingen vet det. - Er det mitt?
- Selvsagt. - Hvorfor ellers hemmelighetene?
Jeg skulle ha fortalt deg det. Er du glad?
Om jeg er glad?
For at min hustru lyver?
"Skamfull" er et bedre ord.
Unnskyld.
Guy.
Det var så mye lettere å klatre opp da jeg var 15.
Kan vi late som jeg gjorde det mer elegant?
- Theo tror du er syk. - Nei, det gjør han ikke.
Nei.
Jeg har avsluttet det med Jean.
Hun fortjener bedre.
- Enn deg? - Ja visst.
Men mest enn en som er...
...håpløst...
...uforanderlig...
...overveldende forelsket i deg.
Ikke si det.
Om det er noe jeg har lært av amerikanere, er det at man skal si det man tenker.
Vi engelske tar en kopp te og holder det for oss selv.
Men dette? Jeg vil fortelle hele verden det.
Herregud, Nan.
Jeg tilbringer all den tiden jeg ikke er sammen med deg
med å prøve å overbevise meg selv om at det er oppspinn.
Den graden jeg elsker deg.
Den graden jeg fysisk trenger deg.
Så er jeg sammen med deg, og jeg ser på ansiktet ditt...
...og huden din...
...og halsen din...
...og munnen din.
Hva med Theo?
Hør her, Nan.
Jeg ønsker mer enn noe annet at Theo blir lykkelig.
Bare ikke fullt så mye,
ikke så mye som jeg vil at du blir det.
- Så jeg ville spørre... - Ikke gjør det.
Det har vært så mye snakk om ekteskap.
Herregud, nei. Det er ikke det jeg spør om.
Hør her, Nan. Jeg tror dette er for alltid.
Jeg kjenner det hvert minutt.
Det er alt jeg føler.
Men nå er jeg bare... Jeg bare...
Vi lar det bare være for nå.
Jeg reiser bort. I morgen.
For jeg orker ikke tanken på dere begge.
Så Brasil først, og så... hvem vet?
De nålene jeg har i globusen, jeg vil se alt. Bli med meg.
Hva?
Jeg hater å spørre. Men jeg kan ikke risikere ikke å spørre.
Og nå ser du bare på meg.
Jeg vet ikke om du tenker at du aldri...
Ja.
Til hva?
Ja til alt.
Det er noen her.
Et øyeblikk.
Nan.
Jeg tror jeg trenger hjelp.
Å, Jinny.
- Vi går og henter mor. - Nei.
Hun kommer til å gå til Seadown.
Og så sier hun det til pappa. Jeg har dårlig tid.
Han skjønner snart at jeg er borte.
Det går bra. Jeg er her.
Han er ikke et dårlig menneske. Det er han ikke.
Han liker ting på en bestemt måte.
Som hvordan jeg snakker og kler meg
og holder en gaffel eller kler av meg.
Han vil at jeg skal være perfekt. Og han blir så sint.
- Det er sikkert min skyld. - Det er det ikke. Det er ikke din skyld.
Faktum er at det ikke blir bare oss to mer.
Er det sant?
Han liker ikke at jeg er nær noen. Hva om jeg ikke kan beskytte barnet mitt?
Vi må finne ut av...
- Vi må finne ut... Vi drar... - Jeg kan ikke.
Han finner meg uansett hvor jeg drar. Han er alltid så nær.
Det er i orden. Det er bare...
Du kan komme fram.
Du kan stole på ham. Det går bra. Det lover jeg.
Hva kan jeg gjøre?
- Bryllupet... - Jeg skal snakke med Theo.
Men det betyr ikke noe nå.
Vi må få deg bort.
Jeg tror ikke jeg overlever alene.
Vi blir med deg.
Kom.
Hva er det du gjør?
Hvorfor er du ute?
Jeg fant deg ikke. Så jeg gikk for å sjekke at du ikke hadde gått.
Nei, slett ikke.
Jeg vet hvordan du kan være. Jeg ble bare bekymret.
Jinny og jeg er blitt venner.
Godt å høre.
Jeg ville vise henne kapellet, men vi kan vente til i morgen.
- Ja. - Jeg sender beskjed om i morgen.
Gå og legg deg.
I mellomtiden skal Jinny og jeg være tett sammen.
Hun skal bli godt tatt vare på.
God natt.
Hvis frakk er det?
Jeg er ikke sikker. Nan grep den på vei ut.
Guy.
Å, Guy.
- Jeg tar det. - Takk.
Beklager.
Honoria.
Lady Honoria Marable.
Hvor stort er dette slottet? Hvor stor er denne esken?
Jeg vil fortsatt gjerne treffe deg.
Når du er gift, kan vi vinke til hverandre på avstand.
Jeg har snakket med Miles.
Jeg skal ikke gifte meg. Jeg vet at du og jeg ikke får noe av dette.
Vi får ikke noe av deres verden.
Ikke på den måten vi fortjener, men hvis vi er modige,
kan vi kanskje skape vår egen verden. Og kanskje...
Kanskje den blir bedre.
De vet ikke hvem vi er, de andre.
Men det trenger de ikke, for vi vet det.
Det gjør vi.
Gjør vi det?
Vi gjør det.
- Vi gjør det. - Vi gjør det.
Vi gjør det.
Det handler ikke om å be din mor om unnskyldning.
- Det er meg. Legene... - Legene?
Det er ille.
Jeg har vært gift med moren din lenge nok til å tåle smerte, men...
De sier uker og ikke måneder. Pokker ta dem.
De kommer med den gamle: "Få orden på sakene."
Det betyr selvsagt at det er på tide å ta ansvar.
Eiendommen, arbeiderne og så videre. Alt er opp til deg nå.
Og selvsagt vil din mor og din søster være avhengige av deg.
Tiden er inne, Richard.
Du blir lord Brightlingsea, og Conchita blir lady Brightlingsea.
Jeg skylder deg en unnskyldning.
Jeg håper du vet at det ikke var meg i går.
Jeg skulle aldri...
Og jeg har en overraskelse.
Kan vi legge kvelden i går bak oss?
Stol på meg.
- Hvor er far? - Vi trenger ham ikke.
Ingen brud eller brudgom.
Tenk om de ikke kommer.
Hun har alltid vært vill.
Jeg skal stå like bak døren.
Dere må dra nå.
Hva er dette?
Hva er planen, Nan? Dette er ikke...
Hør på meg. Dette handler ikke bare om deg lenger.
Det er dette mødre gjør. Vi må dra.
Nan.
Greit?
Du har den tiden det tar for oss tre å gå ned kirkegulvet før han merker det.
Aldri i tide. Alle sammen danser etter egen pipe.
Deres Nåde. En samtale.
Vi er glad i dere begge.
- Vi må dra. - Jeg er lei for det, Lizzy.
Alle sammen. For alt.
I det store og hele er vi alltid alene som mødre, ikke sant?
Så vi må holde sammen.
Hvem kommer først, alltid?
- Alltid. - Alltid.
- Vi kommer først. - Kommer først.
Jeg er glad i dere.
Og jeg kan ikke la deg se din sønn bli ydmyket uten advarsel.
Theo er en god mann, og jeg vil nødig se ham...
Men Nan ville aldri såret noen om det ikke var det riktige å gjøre.
OK, Mabel, du går først.
Dette har skjedd veldig raskt for Nan, Deres Nåde.
Og hun er glad i Theo.
Etter at hun fikk vite om sin fars sidesprang,
har hun måttet bli voksen.
Men hun er egentlig veldig ung.
Du er sikkert enig i at det er best for dem begge
å unngå lidelsen ved et hult ekteskap, en livstidsdom.
- Får Guy Thwarte hjertet ditt til å sveve? - Ja.
- Og hodet til å spinne? - Ja.
- Er du sikker på at du vil dette? - Selvsagt.
Så jeg tror ikke Nan kommer.
Annabel har sterk vilje.
Ja, det har hun.
Og i dag er hun visst bestemt på å redde søsteren sin.
Har du båtbillettene?
- Sett deg inn. - Jinny...
...skuldrene bak og hodet høyt. Dra nå.
Vent... Hva mener du? Hva mener du?
Guy skal ta seg av deg. Jeg er glad i deg.
Én datters offer for den andre datterens frihet.
Nei! Du blir med meg, Nan. Du blir med meg.
Og gå glipp av mitt eget bryllup?
Men du vil ikke gifte deg.
Det har du aldri villet. Og du elsker Guy.
Jeg er glad i deg, og jeg velger deg hver gang.
Nan.
- Det ordner seg. - Nan!
- Nan. Hør her. - Det er ikke tid.
Du tar pusten fra meg. Jeg håper du vet det.
Helt fra den første dagen,
når jeg lukker øynene eller åpner dem,
vil det alltid være deg jeg ser.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
Og kjærlighet, dyp kjærlighet, må vinne, ikke sant?
På et vis.
- Dere må dra. - Greit.
Nan.
- Nan, vær så snill. - Jeg skal ta meg av henne.
- Og du... - Jeg skal ta vare på meg selv.
Vær så snill, Nan.
Jeg er så lei meg.
Jeg er så lei meg, Nan. Nan.
Nan er en dyktig pike.
Hun forstår alvoret i det Jinny skal gjøre.
Og en ung pike som rømmer fra mannen sin, med sitt ufødte barn...
Et barn?
Hun ville ikke klart det. Det kunne ikke skjedd.
Om Nan og Jinny dro sammen, ville de vært to maktesløse unge piker.
Men som hertuginne...
Som hertuginne har Nan makt til å beskytte søsteren
og hele familien.
Jeg tror vi har et bryllup å gå til.
Bryr du deg ikke om,
som mor, at sønnen din gifter seg med en som ikke kan bli lykkelig?
Hvordan skal de leve? Han fortjener å vite det.
Ja, men jeg er ikke bare mor. Jeg er hertuginne.
Og som Nan vil forstå, kommer institusjonen alltid først.
Jinny.
Jinny!
Kjære forsamling. Vi er samlet her foran Gud
og denne menigheten for å forene denne mannen og kvinnen...
- Du er for sen. - Hun er her.
Hun er inne, Patti. Nå. Hun...
Hun er på slottet.
Hvem?
Moren.
Nans mor.
La meg presentere den nye hertuginnen av Tintagel.
Tekst: Evy Hvidsten