Na zajtra. Pre tvoj svadobný deň.
Je prekrásny.
Ak myslíš, že ti ho dávam, aby som podčiarkla príležitosť
a históriu, ktorú zajtrajšok predstavuje, a zároveň ťa zastrašila,
hádaš úplne správne.
Zdôraznili ste to dosť jasne.
Theo je udalosťou dnešného večera.
Ty môžeš ticho stáť po jeho boku.
Čo je tvoja úloha, samozrejme.
Usmievať sa a možno zamávať.
Byť prítomná na udeľovaní zvláštnych poľnohospodárskych cien.
Ale rozhodnutia, ktoré ovplyvnia životy vás oboch,
odteraz nebudú na tebe.
Nie som netvor, Nan.
Spočiatku si sa mi veľmi páčila.
Ale klamala si nám.
Tvoje vianočné divadielko,
odhodlanie hovoriť, keď sa ťa nikto nepýtal na názor.
- A naliehanie na Thea, aby nerešpektoval... - Nenaliehala som naňho.
S jeho otcom sme si reputáciu tvrdo budovali.
Nesnažím sa ju...
Theodore svoje rozhodnutie nezmení.
Preto budeme zajtra hostiť svadbu sezóny,
možnože aj dekády.
Ak by si teraz zmenila názor,
najmä keď sa už vie o tvojom pôvode,
Theo by sa stal terčom posmechu.
Ak by bol môj čestný, oddaný a dobrosrdečný syn terčom posmechu,
zlomilo by mi to srdce.
Ale ak by sa to stalo vojvodovi z Tintagel,
podkopalo by to jeho postavenie do konca života.
Úzkostlivá nevesta nie je ani zďaleka novým javom.
Dala som ti príležitosť odísť počas Vianoc, a odmietla si.
Takže teraz
zapracuj na predsvadobných nervoch,
daj si diadém a stoj pri Theovi so zdvihnutou hlavou.
Ako vojvodkyňa.
PODĽA ROMÁNU EDITH WHARTONOVEJ
AMERICKÉ ARISTOKRATKY
Až po tebe, milady.
Nan.
- Otvor ústa. - No tak!
Nan!
Áno! Božemôj.
To naozaj bolelo.
Toto všetko bude zajtra tvoje.
Nemali by sme sa vyhýbať jeden druhému.
Toto.
Dnešný večer.
Nemám z toho taký pocit, aký by som mal mať deň pred svadbou.
O svadbe sa hovorí aj veľa nezmyslov.
- Ako máš... - Miluješ Guya?
Nie.
Stále si chceš vziať mňa?
Zajtra sa ťa to opýtajú.
Už sme predviedli dosť verejných predstavení.
A, Nan, ľúbim ťa.
Ale nebudem čakať v plnom kostole pred očami celého sveta.
Nie, ak si nie si istá.
Hneď ráno mi oznám svoje rozhodnutie.
Zajtra budem sledovať ženbu svojho syna.
Odstúpim z funkcie vojvodkyne z Tintagel.
Ťažko prijímam nový titul
ovdovenej vojvodkyne, keďže ňou bola moja postaršia svokra.
Ale novej úlohy sa zhostím s hrdosťou,
pretože značí, že môj syn splnil úlohu, pre ktorú sa narodil.
Predstavujem vám vojvodu.
Drahí lordi, lady a džentlmeni, ďakujem, že ste prišli.
A matke ďakujem, že sa podelí o titul najdôležitejšej ženy v mojom živote.
Ale zajtra...
Páni.
Pardon.
Pardon. Prepáčte.
Prepáčte. Pardon, prepáčte.
Tintagel zajtra privíta novú éru.
A ja privítam ženu,
s ktorou chcem stráviť zvyšok svojho života.
Ktorej silu, odvahu a odolnosť sme už zažili.
Ale nepochybujem,
že čoskoro preukáže svoje odhodlanie, oddanosť a ochotu slúžiť.
Nová vojvodkyňa z Tintagel
po mojom boku, rovnako ako tá pred ňou.
List pre vás, lady.
Ďakujem.
Môžem tu ostať, kým neodídeš.
Neodídem.
Chcela som...
Nechcem počuť tvoje ospravedlnenie.
Teším sa z teba.
Theo je džentlmen a postará sa o teba.
Nepotrebujem starostlivosť.
Všetci ju potrebujeme. Niekedy.
Som si istá, že tvoj svet je chladný a osamelý.
Nerobíš nič iné, len sa staráš o seba.
Odkedy sme vystúpili z lode, túžila si len po manželovi.
A keď sa ti to podarilo, stal sa z teba úplne iný človek.
Zmenila sa ti celá tvár. A nemôžem sa na ňu pozerať.
Odchádzame do Škótska. Navždy.
Zajtra, hneď po svadbe. Kočiar je pripravený.
A aký v tom bude rozdiel?
Aj tak si už na míle vzdialená.
Ospravedlňte ma.
Chita.
Skontroloval som Minnie, spala a mala takto rúčky.
Veľmi ju ľúbim.
Stále je tam, nie? To dieťa.
Volá sa Minnie. A kontroloval som ju.
Deti je najlepšie nechať vyspať alebo vyplakať.
A čo dospelí?
Honoria, pôjdeš s nami na pohárik?
Rada postojí a bude sa obzerať, ďakujeme.
Nechce na seba upozorňovať.
Prepáč, môže hovoriť Honoria?
A mohla by si odolať nutkaniu a nezhadzovať Conchitu?
Tvoja manželka sa má čo učiť o našej schopnosti v tejto krajine
- vzpriamene čeliť... - Vzpriamene?
Nikdy som nestál vzpriamene,
možno okrem pár mesiacov v New Yorku.
Vlastne mám v chrbte akýsi zvláštny pocit.
Čo to je?
Takmer to pripomína dôstojnosť.
Ale no.
Celý môj život si sa zdráhala skontrolovať ma, matka.
Vybrala si si ticho.
My od toho odchádzame.
Veľmi rád zbavím váš dom aj posledného záblesku radosti a zvuku.
Moja rodina už nebude súčasťou tej vašej.
Veľa šťastia, keď budete úplne sami.
Pretrhávam puto, matka.
Finančná nezávislosť na oboch stranách.
Moja rodina je na prvom mieste.
A nechoď ma kontrolovať,
keďže so svojou ženou nebudeme zvyšok večera vzpriamení.
Chceš niečo dodať, láska?
Nikdy som vášho syna nemilovala viac.
- Donesiem pitie. - Dones ho hneď.
- Čas ísť. Koniec zábavy. - Čo je?
Tvoja priateľka robí scény.
- Prosím, musím... - Poď, Virginia. Prestaň. Jinny?
Jinny?
Jinny.
Odteraz budeme iba my traja.
Kúpime si vlastný dom. Môžeme dlho cestovať po Európe.
To je pocit! Keď nemáš žiadne povinnosti ani očakávania.
Dicky...
Všetko je preč. Všetko.
Čo?
Tu je ockov zoznam ospravedlnení. Ale ide o to,
že jeho veľká investícia...
Urobil chyby a prišiel o všetky peniaze.
Naše peniaze.
Odlúčiť sa od rodiny je fajn, keď sú peniaze.
Ale ako budeme žiť teraz?
Nebude to ľahké.
Ale milujem ťa. A, úprimne, na čom inom záleží?
- Môžeme čokoľvek. - Áno.
Začneme odznova. Znamená to, že sme slobodní.
- Áno! - Od všetkých.
Žiadne peniaze ani záväzky. Len my.
- Môžeme žiť. - Iba my a Minnie.
My traja môžeme skrátka žiť.
Spí.
Príliš tepla a hluku, nič viac.
Takáto udalosť býva ohromujúca.
A žena v jej stave...
Gratulujem vám.
- Budem rád, ak to... - Rozumiem.
Sú to vaše novinky.
Stále sa držíš tej vymyslenej bolesti hlavy?
Patti, mali by sme si užívať život. Obe dcéry majú titul.
A my sme vojvoda a vojvodkyňa z Madison Avenue.
Celý svet závidí našej rodine.
Naša rodina už neexistuje.
Dievčatá budú v Anglicku. A čo budeme robiť my?
Čo len budeme chcieť, Patti.
Som jediná, pre ktorú to je úplne nové.
Ak túžiš po dobrodružstvách, tak hneď po návrate
- do New Yorku... - Nepatrím do New Yorku!
Som presýtená toho, že som na večierkoch bola tvojím publikom.
Nikdy som ti nestačila.
Ale zmenilo sa to. A už nestačíš ty mne.
Nebojím sa škandálu z rozvodu.
Keď budem matka vojvodkyne, budem mať možnosti a pozvania.
A dobrodružstvá, aké len chcem.
Patti, my sme...
Chcela som si pohovoriť.
Musím sa napiť.
Táto krajina jej vnukla myšlienky.
Vždy som mala myšlienky, vieš.
Až teraz som si uvedomila, že by si ich niekto vypočul.
Ľutuješ, že si si vzala ocka?
Nie, lebo by som nemala vás. Ale teraz...
musím...
opäť nájsť svoju iskru.
Rozumieš?
Myslím, že ju už vidím.
Ten dar mám od teba.
Vďaka svadbe s Theom budem opäť sama sebou.
Dokonca ani škandál rozvodu nevyhodí matku vojvodkyne zo spoločnosti.
A o čom si si chcela pohovoriť?
O...
Annabel.
Si si istá, však?
Si si istá zajtrajškom?
Pretože nemôžeš cítiť... pre to, o akú veľkú vec ide,
nemôžeš cítiť nátlak.
Nie, samozrejme, že nie.
Som si istá.
Iba sa potrebujem vyspať.
Uvidíme sa zajtra. Ľúbim ťa.
Ľúbim ťa.
My budeme ďalší.
- Áno. V určitej fáze. - Nech po tom príde čokoľvek.
Myslím, že pre nás spočíva radosť práve v tom.
Po svadbe môžeme byť takí, akí sme.
Kým neprídu deti.
Predpokladám...
že aj manželstvo z rozumu môže zanechať potomkov.
Určite.
Čo sme...
Vyzeráš vydesene. Čo sa stalo?
Takáto som.
Za všetkou tou pretvárkou som vždy bola takáto,
ale už to tak nechcem.
Som pokazená.
Čo tým myslíš?
Keď sme boli malé,
všetky dievčatá sa pozreli na chlapcov a cítili v bruchu motýle,
ako pri Harrym Hamiltonovi.
Pamätáš, ako si sa červenala?
Bol najrýchlejší bežec v meste.
Viem,
že som pri ňom mala cítiť motýle.
Bolo to normálne.
Ale necítila som.
Také pocity som...
Také pocity som mala pri dievčatách.
Snažila som sa byť ako ty, ale nie som taká.
Matka ma prichytila
v New Yorku so slúžkou.
V jej očiach som bola príšera.
Mabel, veľmi ma to mrzí.
Čo povedala?
Odišla, akoby som pre ňu nič neznamenala.
Počúvaj ma, Mabel.
Pozri, hovoríš...
o láske.
Akoby mohla byť láska zlá?
Ak pri nej cítiš motýle,
tak si presne taká, aká máš byť.
Si Mabel. Si prekrásna.
- Nehnusím sa ti? - Drahá.
Hanba.
Skús ju prestať cítiť.
Si príliš dobrá, aby ťa zničila.
Ďakujem, že si mi to povedala.
Tak počkať.
- Ktorá slúžka? - No, Martha nie.
Má 80.
Nemali sme mať tajomstvá.
Chcela som ti to povedať.
Napriek tomu sa zdá, že sa odo mňa rada vzďaľuješ.
- Zakazuješ mi starať sa o teba. - Nemalo to byť tajomstvo.
- Nemalo to byť... - Nan to určite vie.
- Nevie. - O dieťati?
- Nikto to nevie. - Je moje?
- Samozrejme. - Ktovie, či áno.
Tak prečo tie tajnosti?
Prepáč, mala som ti to povedať. Tešíš sa?
Či sa teším?
Že mi moja žena klame?
Skôr či sa hanbím.
Prepáč.
Guy.
Keď som mal 15, bolo to jednoduchšie.
Môžeme sa tváriť, že to bolo elegantnejšie?
- Theo si myslí, že si chorý. - Nemyslí.
Nie, nemyslí.
Zrušil som zasnúbenie s Jean.
Zaslúži si viac.
- Než teba? - Rozhodne.
Ale najmä viac než niekoho, kto je...
beznádejne,
nenávratne
a zdrvujúco zamilovaný do teba.
To nehovor.
Ak som sa od Američaniek niečo naučil, tak že mám myšlienky vyjadriť nahlas.
My Angličania si radšej dáme šálku čaju a dusíme to v sebe.
Ale toto?
Chcem to povedať celému svetu.
Bože, Nan,
celý čas, keď sme boli od seba,
som sa snažil presvedčiť samého seba, že si to vymýšľam.
To, ako ťa milujem.
To, ako ťa až fyzicky potrebujem.
Zrazu som pri tebe, pozerám sa ti do tváre...
na tvoju pokožku...
a tvoj krk...
a tvoje pery.
A čo Theo?
Pozri, Nan.
Najviac na svete chcem, aby bol šťastný.
Teda možno nie až tak veľmi
a zúfalo, aby si bola šťastná ty.
- Tak ťa chcem požiadať... - Prosím, nie.
O manželstve sa hovorilo už toľko.
Bože, nie.
O to ťa nežiadam.
A pozri, Nan.
Myslím, že toto je navždy.
Bože, neprestajne to cítim.
Necítim nič iné.
Ale teraz, len... Nateraz len...
Zatiaľ to nechajme tak.
Odchádzam. Zajtra.
Myšlienku na vás dvoch jednoducho nezvládnem.
Najskôr Brazília a potom? Ktovie.
Chcem vidieť všetky miesta, kde mám špendlíky. Poď so mnou.
Čože?
Cítim sa príšerne, že sa pýtam. Ale nemôžem nezariskovať a neopýtať sa.
A teraz sa na mňa pozeráš.
Neviem, či si myslíš, že nikdy...
Áno.
Áno čo?
Áno na všetko.
Niekto prišiel.
Chvíľočku.
Nan.
Asi potrebujem tvoju pomoc.
Jinny.
- Dobre, idem po matku. - Nie.
Pôjde za Seadownom a nebude si môcť pomôcť.
A povie to ockovi. Nemôžem... Nemám toľko času.
O chvíľu si uvedomí, že som preč.
Dobre. To nič. Som tu.
Nie je zlý človek. Nie je. Je len...
Má rád, keď sú veci podľa neho.
To, ako sa vyjadrujem, ako sa obliekam,
ako držím vidličku či sa vyzliekam.
Chce, aby som bola dokonalá. A vie sa veľmi nahnevať.
- Je to moja chyba. - Nie je.
Nemôžeš za to.
Nan, pravdou je, že už nebudeme iba dvaja.
Naozaj?
Nechce, aby som s niekým trávila čas.
Čo ak neochránim svoje dieťatko?
Musíme vymyslieť...
- Musíme vymyslieť... Pôjdeme... - Nie, nemôžem.
Všade ma nájde. Vždy je tak blízko...
To nič. To je len...
Môžeš vyjsť.
Môžeš mu veriť. Je to v poriadku. Sľubujem.
Čo môžem urobiť?
- Počkať, tá svadba... - Pohovorím si s Theom.
Ale na tom teraz nezáleží.
Musíme ťa dostať preč.
Nan, sama to asi nezvládnem.
Ideme s tebou.
Poď.
Čo to robíte?
Prečo si vonku?
Nemohol som ťa nájsť, tak som sa šiel pozrieť, či si sa nezatúlala.
Nie, vôbec nie.
Viem, aká si. Tak som sa bál, nič viac.
S Jinny sme sa udobrili.
Dobré správy.
Chcela som jej ukázať kaplnku, ale počkáme do rána.
- Áno. - Zajtra ťa ohlásim.
Mal by si si ľahnúť.
A dovtedy sa s Jinny budeme držať pri sebe.
A ja sa o ňu dobre postarám.
Dobrú noc.
Dobrú.
Čie sako to je?
Neviem. Nan ho vzala cestou von.
Guy.
- Vezmem to. - Ďakujem.
Pardon.
Honoria.
Lady Honoria Marablová.
Aký veľký je tento zámok?
A táto škatuľa?
Chcela by som sa s tebou stretávať.
Keď budeš vydatá, môžeme si z diaľky zamávať.
Hovorila som s Milesom.
Nevydám sa.
A viem, že my toto nezažijeme.
Nedostaneme nič z ich sveta. Nie celkom.
Nie tak, ako si zaslúžime, ale ak budeme odvážne,
môžeme si vytvoriť vlastný svet.
A možno...
Možno to bude lepšie.
Ostatní nevedia, aké skutočne sme.
Ale ani nemusia, lebo to vieme my.
My to vieme.
Vieme?
Vieme.
- Vieme. - Vieme. Vieme.
Vieme!
Nejde o ospravedlnenie sa matke.
- Ide o mňa. Lekári... - Lekári?
Obávam sa, že je to zlé.
S mamou som ženatý už dlho
a nejakú bolesť znesiem, ale...
Vraj mi ostávajú iba týždne. Dočerta.
Hovoria, že by som si „mal dať veci do poriadku“.
Takže by si sa mal pochlapiť, synak.
Majetok, všetci pracovníci a tak ďalej, všetko prejde na teba.
A, samozrejme, budú sa na teba spoliehať aj matka a sestra.
Nastal čas, Richard.
Staneš sa lordom Brightlingseaom a Conchita bude lady Brightlingseaová.
Dlhujem ti ospravedlnenie.
Snáď vieš, že včera som nebol vo svojej koži.
Nikdy som nemal...
A mám prekvapenie.
Môžeme včerajšok hodiť za hlavu?
Ver mi.
- Kde je otec? - Nepotrebujeme ho.
Nie je tu nevesta ani ženích.
Predstav si, že neprídu.
Vždy bola neriadená strela.
Budem za dverami, Jinny.
Choďte. Obe musíte hneď ísť.
Čo sa deje?
Aký je plán? Toto nie... Čo sa to deje?
Počúvaj ma, Jinny. Už nejde iba o teba.
Toto matky robia. Musíme ísť.
Nan.
Dobre?
Máte čas, kým my tri prejdeme uličkou, potom si to uvedomí.
Nikdy nechodí na čas. Každá má svoje vlastné načasovanie.
Vaša výsosť, na slovíčko.
Ľúbime ťa. Obe vás ľúbime.
- Musíme ísť. - Prepáč mi to, Lizzy.
Vy všetky. Za všetko.
V podstate sme my matky vždy odkázané na seba, nemyslíte?
Preto musíme držať spolu.
Kto je vždy na prvom mieste?
- Vždy. - Vždy.
- My. - My.
Poďte.
Ľúbim vás, dievčatá.
Nemôžem sa pozerať na strápnenie vášho syna bez toho, aby som vás varovala.
Theo je dobrý muž a nerada by som ho videla...
Nan by nikomu neublížila,
pokiaľ by nešlo o tú najsprávnejšiu vec.
Dobre, Mabel, choď prvá.
Pre Nan to bolo všetko veľmi rýchle, vaša výsosť.
A na Theovi jej veľmi záleží.
Od odhalenia správ o otcovej nerozvážnosti
musela veľmi dospieť.
Ale je veľmi mladá.
Určite súhlasíte, že pre oboch bude lepšie,
keď sa vyhnú utrpeniu prázdneho manželstva, doživotného trestu.
Nan, rozbúcha sa ti pri Guyovi srdce?
Áno.
- A krúti sa ti hlava? - Áno.
- Určite to chceš urobiť? - Isteže.
Preto si myslím, že Nan nepríde.
Annabel je rázne dievča.
Áno, to je.
A zdá sa, že dnes sa rozhodla zachrániť svoju sestru.
Máš lístky na loď?
- Poď, nastúp. - Jinny,
ramená dozadu a hlavu hore, dobre? No tak, Jinny.
Počkať, čože? Čo tým myslíš?
Guy sa o teba postará, dobre? Ľúbim ťa.
Obeta jednej dcéry
za slobodu tej druhej.
Nie! Nan, ideš so mnou. Ideš so mnou, Nan.
Aby som zmeškala svoju svadbu?
Ale veď sa nechceš vydať.
Nikdy si nechcela. A miluješ Guya.
Milujem teba. A vždy si vyberiem teba.
Nan.
- Bude to v poriadku. - Nan!
- Nan, počúvaj. - Nemáme čas.
Vyrážaš mi dych. Dúfam, že to vieš.
Od toho prvého dňa,
vždy keď zavriem a aj otvorím oči,
navždy budem vidieť iba teba.
- Ľúbim ťa. - Aj ja teba.
A láska, hlboká, trvalá láska, musí zvíťaziť, však?
Nejako áno.
- Dobre, musíte ísť. - Dobre.
Nan.
- Prosím, Nan. - Postarám sa o ňu.
- A ty... - A ja sa postarám o seba, sľubujem.
Prosím, Nan.
Prepáč mi to.
Veľmi ma to mrzí, Nan. Nan.
Nan je aj múdre dievča.
Uvedomuje si závažnosť toho, čo sa Jinny chystá urobiť.
Mladé dievča, ktoré utečie od manžela aj s jeho nenarodeným dieťaťom...
Dieťaťom?
Nezvládla by to. Nemohlo by sa to stať.
Ak by Nan a Jinny utiekli spolu, boli by len dve bezmocné dievčatá.
Ale ako vojvodkyňa...
Nan má ako vojvodkyňa bezvýhradnú silu ochrániť sestru...
a celú rodinu.
Teraz však už musíme ísť na svadbu.
Netrápi vás
ako matku, že váš syn si vezme niekoho, kto nemôže byť šťastný?
Ako budú žiť? Zaslúži si to vedieť.
Áno, ale nie som len matka.
Som vojvodkyňa.
A aj Nan pochopí, že to je vždy na prvom mieste.
Jinny!
Drahí prítomní, zhromaždili sme sa tu dnes v Božej prítomnosti
a pred očami tohto zhromaždenia, aby sme spojili tohto muža a túto ženu...
Ideš neskoro.
Je tu.
Je vo vnútri, Patti. Teraz. Ona...
Je v zámku.
Kto?
Jej matka.
Nanina matka.
Predstavujem vám novú vojvodkyňu z Tintagel.
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová