För imorgon. Din bröllopsdag.
Den är utsökt.
Om du tror att jag ger dig den för att understryka
vilken vördnadsbjudande dag som väntar, samtidigt som jag skrämmer upp dig,
har du alldeles rätt.
Det har jag verkligen fått klart för mig.
Theo är huvudpersonen ikväll.
Du kan stå tyst vid hans sida.
Vilket förstås är din uppgift.
Le och vinka, kanske.
Att hedra prisutdelningar på lantbruksmässor med din närvaro ibland.
Men beslut, även de som påverkar er båda,
är inte dina att fatta från och med nu.
Jag är inget monster, Nan.
Jag tyckte mycket om dig när vi möttes.
Men du ljög för oss.
Ditt uppförande i julas,
din beslutsamhet att tala fast ingen hade frågat efter din åsikt.
- Hur du uppmanade Theo att trotsa... - Jag har inte uppmanat Theo till nåt.
Hans far och jag har strävat hårt för familjens rykte.
Och jag försöker inte...
Theodore vägrar att ompröva äktenskapet.
Så imorgon står vi värd för säsongens stora bröllop,
kanske hela årtiondets.
Om du skulle ändra dig nu,
särskilt när din bakgrund är så välkänd,
skulle Theo bli till allmänt åtlöje.
Och om min ärliga, lojala, öppenhjärtiga son skulle bli till åtlöje,
skulle det krossa mitt hjärta.
Men om det hände hertigen av Tintagel,
skulle det undergräva hans ställning resten av livet.
En ängslig brud är ingen ny företeelse.
Jag gav dig chansen att åka på juldagen, och du vägrade.
Så nu
måste du få ordning på din bröllopsnervositet,
bära tiaran och stå rak vid hans sida.
Som en hertiginna.
BASERAD PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Efter er, mylady.
Nan.
- Gapa stort. - Såja!
Nan! Nan!
Ja! Kära nån.
Det gjorde ont.
Imorgon är allt det här ditt.
Vi borde sluta undvika varandra.
Det här.
Ikväll.
Inget av det känns som det ska kännas kvällen före ens bröllop.
Jag tror att det pratas en massa strunt om bröllop.
- Och hur man bör... - Är du förälskad i Guy?
Nej då.
Vill du fortfarande äkta mig?
Du kommer att få den frågan imorgon.
Du och jag har visat oss tillsammans offentligt mycket.
Och Nan, jag älskar dig.
Men jag vägrar vänta här imorgon med kyrkan fullsatt och världen väntande.
Inte om du inte är säker.
Så ge mig ditt svar direkt imorgon bitti.
Imorgon ska jag se min son gifta sig.
Jag ska kliva åt sidan och inte längre vara hertiginnan av Tintagel.
Det blir svårt att acceptera min nya titel, förstås,
för änkehertiginnan är ju min åldriga svärmor.
Men jag accepterar min nya roll med stolthet,
ty den betyder att min son har fullgjort den roll han föddes för.
Får jag nu presentera hertigen.
Mina damer och herrar, tack allihop för att ni kom.
Tack till min mor för att
hon accepterar att dela rollen som den viktigaste kvinnan i mitt liv.
Men imorgon...
Oj.
Ursäkta.
Ursäkta så mycket.
Imorgon välkomnar Tintagel en ny era.
Och jag välkomnar den kvinna
som jag hoppas få tillbringa resten av livet med.
Vars styrka, mod och motståndskraft vi redan har sett.
Men som helt säkert
snart kommer att uppvisa beslutsamhet, lojalitet och villighet att tjäna.
Den nya hertiginnan av Tintagel,
vid min sida, precis som den förra har varit.
Brev till er, lady Marable.
Tack.
Jag kan stanna här inne tills du går.
Jag går inte.
Nan, jag ville...
Jag vill inte höra några ursäkter.
Jag är glad för din skull.
Theo är en gentleman och kommer att ta hand om dig.
Jag behöver inte bli omhändertagen.
Det behöver vi alla. Ibland.
Jinny, det är säkert kyligt och ensamt i din värld.
Det enda du nånsin gör är att se till ditt eget, och så är det.
Så fort vi klev av båten ville du bara finna en man.
Och när du gjorde det blev du en helt annan person.
Ditt ansikte har förändrats. Jag står inte ut med att se det.
Vi far till Skottland, för gott.
Imorgon, så snart bröllopet är över. Allt är packat och klart.
Vad gör Skottland för skillnad?
Du är redan så fjärran.
Ursäktar ni mig?
Chita.
Jag tittade till Minnie, hon sov med händerna så här.
Jag älskar henne så.
Är hon kvar än? Bebisen?
Hon heter Minnie. Jag tittade till henne.
Bebisar bör helst lämnas i fred att sova eller gråta färdigt.
Och vuxna?
Honoria, vill du göra oss sällskap på en drink?
Honoria är nöjd med att stå och betrakta gästerna, tack.
Hon vill inte dra uppmärksamhet till sig.
Ursäkta. Får Honoria svara själv?
Och du kanske kan avstå från att få Conchita att känna sig utanför.
Din fru har mycket att lära om vår förmåga här i landet
- att stå raka inför... - Stå raka?
Jag kanske aldrig har stått rakt,
förutom i somras i New York med Conchita.
Och jag har en märklig känsla mellan skulderbladen just nu.
Vad kan det vara?
Det känns nästan som värdighet.
Sluta nu.
Hela mitt liv, mor, har du undvikit att se hur jag mår.
Du har valt tystnad.
Vi lämnar allt det här bakom oss.
Så jag är glad att kunna tömma ert hus på varje uns av glädje och ljud.
Min familj och jag är inte längre en del av er familj.
Lycka till då, helt på egna ben.
Jag klipper banden, mor.
Totalt ekonomisk självständighet på båda sidor.
Jag sätter min familj först.
Bli inte frestad att titta in senare,
för min fru och jag tänker inte stå upprätt mer ikväll.
Vill du tillägga nåt, älskade?
Jag har aldrig älskat er son mer.
- Jag hämtar en drink. - Gör det snabbt.
- Läggdags. Festen är över. - Vad är det?
Din vän orsakar skandal igen.
- Snälla, jag måste bara... - Virginia, kom nu. Sluta... Jinny?
Jinny?
Jinny.
Hädanefter är det bara vi tre.
Vi kan köpa ett eget hus. Vi kan vara i Europa långa tider.
Åh, Conchita, vilken skön känsla! Att slippa plikter och förväntningar.
Dicky...
Det är borta. Alltihop.
Vad menar du?
Här är en lista med ursäkter från pappa. Men faktum är...
...att hans investeringar...
Han gjorde flera misstag. Han miste alla sina pengar.
Våra pengar.
Att bryta med din familj gick bra när vi hade pengar.
Men nu, vad ska vi leva på?
Tja, det blir inte lätt.
Men jag älskar dig. Vad annat spelar roll?
- Och vi kan göra vad vi vill. - Ja.
Vi kan börja om. Vi är fria på riktigt.
- Ja! - Fria från dem alla.
Inga pengar, inga band, bara vi.
- Bara vi och Minnie. - Vi kan leva.
Vi tre kan helt enkelt leva.
Hon sover.
För mycket hetta och oväsen, bara.
Det är vanligt att finna såna fester utmattande.
Och en kvinna i hennes tillstånd...
Gratulerar båda två.
- Jag vill helst inte... - Jag förstår helt.
Det är du som ska berätta.
Så du kör med din påhittade huvudvärk?
Patti, vi borde vara överlyckliga. Båda döttrarna gifta med herremän.
Och du och jag är Madison Avenues hertig och hertiginna.
Hela världen avundas vår familj.
Vår familj existerar inte längre.
Flickorna stannar här i England. Och vad ska vi göra, Tracy?
Vad tusan vi vill.
Tja, jag är nog den enda av oss för vilken det är nåt nytt.
Patti, om du vill ha äventyr, så direkt vi är tillbaka
- i New York, har vi alla... - Jag hör inte hemma där!
Jag är trött på att vara ditt bihang vid fester.
Jag har aldrig dugt åt dig.
Det som förändrats är att du inte längre duger åt mig.
Jag skräms inte mer av skandalen med en skilsmässa.
Som mor till en hertiginna får jag valmöjligheter och inbjudningar.
Jag kan få så mycket äventyr jag vill.
Patti, vi har...
Jag ville prata med dig.
Jag behöver en drink.
Det här landet har satt idéer i huvudet på henne.
Jag har alltid haft idéer i huvudet.
Först nu inser jag att folk kan vilja höra dem.
Ångrar du att du gifte dig med pappa?
Nej, för då hade jag inte fått er flickor, men nu...
...behöver jag...
...hitta gnistan igen.
Förstår du?
Jag kan redan ana den där gnistan.
Du gav mig den.
Genom ditt giftermål med Theo kan jag vara mig själv igen.
Inte ens en skilsmässa stänger en hertiginnemor ute från societeten.
Vad ville du prata med mig om?
Det är...
Annabel.
Du är väl säker?
Är du helt säker om imorgon?
För du får inte känna... på grund av all storslagenhet...
Du får inte känna dig pressad.
Nej. Självklart inte.
Och jag... Jag är säker.
Jag behöver sova, bara.
Vi ses imorgon. Jag älskar dig.
Jag älskar dig.
Skål för att vi blir nästa.
Ja.
Det är väl det som är det fina.
Efter bröllopet får vi vara precis som vi är.
Tills barnen kommer.
Jag antar att vi...
Även ett resonemangsäktenskap kan innebära barn och...
Absolut.
Vad ska vi...
Du ser så rädd ut. Vad har hänt?
Det är så här jag är.
Det är så här jag alltid har varit innerst inne,
men jag vill inte vara det längre.
Jag känner mig trasig.
Vad menar du med "trasig"?
När vi var små,
hur du och andra tittade på pojkar och fick fjärilar i magen,
som med Harry Hamilton.
Minns du hur du brukade rodna?
Harry Hamilton var den snabbaste löparen i stan.
Nåja, för min del
vet jag att jag borde ha känt så för Harry Hamilton.
Det är det normala.
Men det gjorde jag inte.
Jag hade såna känslor...
Jag har såna känslor för flickor.
Jag försökte vara som ni, men jag kan inte.
Mamma kom på mig...
...i New York med en tjänsteflicka.
Hon såg på mig som om jag var ett monster.
Mabel, jag är så ledsen.
Vad sa hon?
Hon gick bara ut igen som om jag var ingenting.
Mabel, lyssna på mig.
Hör på, du pratar om...
...kärlek.
Hur kan kärlek vara fel?
Om det är det som ger dig fjärilar i magen,
är du precis den du ska vara.
Du är Mabel. Du är vacker.
- Är du inte äcklad? - Raring.
Skamkänslor.
Du måste försöka släppa dem.
Du är för fin för att bli förstörd.
Tack för att du säger det.
Vänta lite.
- Vilken tjänsteflicka? - Tja, inte Martha.
Hon är ju 80.
Inga fler hemligheter, sa vi.
Jag ville berätta för dig.
Men du verkar ha din glädje i att vara åtskild från mig, Jinny.
- Hindra mig att leta efter dig. - Jag ville inte hemlighålla det.
- Jag ville inte hemlig... - Nan vet, antar jag?
- Nej. - Om graviditeten?
- Ingen vet. - Är barnet mitt?
- Självklart. - Det undrar jag.
För varför alla hemligheter?
Förlåt mig. Jag borde ha berättat. Är du glad?
Är jag glad?
När min fru ljuger för mig?
Jag skäms nog snarare.
Förlåt mig.
Guy.
Det var mycket lättare att klättra här när jag var 15.
Kan vi låtsas att jag klättrade upp mer elegant?
- Theo tror att du är sjuk. - Nej.
Det gör han inte.
Jag har brutit förlovningen med Jean.
Hon förtjänar nån bättre.
- Än du? - Absolut.
Men framför allt bättre än nån som är...
...hopplöst...
...oåterkalleligt,
fullkomligt förälskad i dig.
Säg inte så.
Nåt jag har lärt mig av er amerikaner
är att man ska säga rakt ut vad man tänker.
Vi engelsmän dricker en kopp te och håller det för oss själva.
Men det här?
Jag vill tala om det för hela världen.
Jösses, Nan,
Varje stund jag inte är med dig
försöker jag övertyga mig själv om att jag bara hittar på.
Hur mycket jag älskar dig.
Hur mycket jag fysiskt behöver dig.
Sen är jag med dig och ser på ditt ansikte...
...och din hy...
...och din hals...
...och din mun.
Men Theo, då?
Hör på, Nan.
Jag vill mer än nåt annat att Theo ska vara lycklig.
Fast kanske inte riktigt lika mycket
som jag vill att du ska vara lycklig.
- Så jag ville fråga... - Snälla sluta.
Det har varit så mycket prat om giftermål.
Jösses. Nej, nej.
Jag ber inte om det.
Och lyssna, Nan.
Detta är för evigt, tror jag.
Jag känner det varje stund.
Det är det enda jag känner.
Men för nu, bara... För nu...
Låt det vara för nu.
Jag ska fara bort. Imorgon.
Jag kan inte stå ut med tanken på er båda tillsammans.
Så först Brasilien och sen, vem vet?
Alla nålar jag hade i min jordglob, jag vill se allt. Följ med mig.
Vad?
Jag känner mig usel som frågar. Men jag kan inte ta risken att inte fråga.
Och nu ser du bara på mig.
Jag vet inte om du tänker att du aldrig...
Ja.
Till vad?
Ja till allt.
Det är nån här.
Ett ögonblick.
Nan.
Nan, jag behöver nog din hjälp.
Åh, Jinny.
- Vi går till mamma. - Nej, nej.
Hon går raka vägen till Seadown och skäller ut honom.
Sen berättar hon för pappa. Jag kan inte... Det är bråttom.
Snart inser han att jag är borta.
Såja, jag är här. Jag är här.
Han är ingen ond människa. Han bara...
Han vill ha saker på sitt vis.
Hur jag pratar och klär mig och,
jag vet inte, håller i gaffeln, eller klär av mig.
Han vill att jag är perfekt. Och han blir så arg.
- Allt är väl mitt fel... - Det är inte ditt fel, Jinny.
Det är inte ditt fel.
Nan, faktum är att snart är vi inte bara två längre.
Verkligen?
Han vill inte att jag är nära nån.
Tänk om jag inte kan skydda mitt barn?
Vi får räkna ut...
- Vi får räkna ut... Vi åker... - Nej, Nan, jag kan inte.
Han finner mig vart jag än far. Han är alltid så nära...
Åh, det är ingen fara. Det är bara...
Du kan komma fram nu.
Du kan lita på honom. Det är ingen fara, jag lovar.
Vad kan jag göra?
- Vänta, bröllopet... - Jag ska prata med Theo.
Men inget av det spelar roll nu.
Vi måste få bort dig.
Nan. Jag tror inte att jag kan överleva ensam.
Vi följer med dig.
Kom nu.
Vad gör ni?
Vad gör du utomhus?
Jag hittade dig inte. Så jag gick ut för att se att du inte gått vilse.
Nej, inte alls.
Tja, du vet hur du kan vara. Jag var orolig, bara.
Jinny och jag har försonats.
Goda nyheter, min älskade.
Jag ville visa henne kapellet, men vi kan vänta till imorgon.
- Jadå. - Jag hör av mig senare.
Du borde gå till sängs.
Under tiden ska Jinny och jag hålla tätt samman.
Hon ska bli väl omhändertagen.
God natt.
Vems rock är det?
Jag vet inte. Nan tog den på vägen ut.
Guy.
Åh, Guy.
- Den tar jag. - Tack, miss.
Förlåt.
Honoria.
Lady Honoria Marable.
Hur stort är det här slottet?
Hur stor är den här lådan?
Jag vill fortfarande träffa dig.
Tja, när du väl är gift kan vi vinka åt varandra på avstånd.
Jag har pratat med Miles.
Jag ska inte gifta mig.
Du och jag får aldrig nåt av det här.
Vi får aldrig nåt av deras värld. Inte på allvar.
Inte på ett sätt vi förtjänar, men kanske, om vi är modiga,
kan vi skapa vår egen värld.
Och kanske...
Kanske det blir bättre.
De andra vet inte vilka vi är.
Men det gör inget, för vi vet.
Det gör vi.
Eller gör vi?
Det gör vi.
- Det gör vi. - Det gör vi.
Det gör vi!
Nej, det handlar inte om att be din mor om ursäkt.
- Det gäller mig. Läkarna... - Läkarna?
Det är tyvärr allvarligt.
Jag har varit gift med din mor länge nog
för att lära mig utstå smärta, men...
Veckor snarare än månader, säger de. Förbanne dem.
De tjatar om att jag måste "ordna mina affärer".
Vilket innebär att det är dags för dig att ta ansvaret, pojken min.
Godset, alla arbetare och så vidare, allt faller på dig.
Och din mor och syster räknar förstås med dig.
Det är dags nu, Richard.
Du blir lord Brightlingsea,
och Conchita blir lady Brightlingsea.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Jag hoppas du förstår att jag inte var mig själv igår.
Jag borde aldrig ha...
Och jag har en överraskning.
Kan vi lägga gårdagskvällen bakom oss?
Lita på mig.
- Var är pappa? - Vi behöver honom inte.
Ingen brud eller brudgum än.
Tänk om de bara uteblir?
Hon har alltid varit oberäknelig.
Jinny, jag väntar där inne.
Gå. Ni måste gå båda två.
Vad pågår?
Nan, vad är planen? Det är inte... Vad pågår?
Jinny, hör på. Det handlar inte bara om dig längre.
Mödrar måste göra så här. Vi måste iväg.
Nan.
Förstår du?
Du har tid medan vi tre går nedför gången
innan han märker nåt.
Aldrig i tid. De gör som de behagar allihop.
Ers nåd, ett ord.
Vi älskar dig. Vi älskar er båda.
- Vi måste iväg. - Förlåt, Lizzy.
Förlåt, allihop. För allt.
Som mödrar får vi egentligen alltid klara oss själva, eller hur?
Så vi måste hålla ihop.
Vem kommer först, alltid?
- Alltid. - Alltid.
- Vi kommer först. - Vi.
Kom hit.
Jag älskar er.
Jag kan inte låta er son förödmjukas utan någon förvarning.
Theo är en god man, och jag vill inte att han...
Men Nan skulle aldrig skada nån
om det inte var det absolut rätta att göra.
Okej, Mabel, du går först.
Det här har gått så fort för Nan, Ers nåd.
Och hon tycker mycket om Theo.
Efter nyheten om hennes fars snedsteg
har hon tvingats bli vuxen fort.
Men hon är ännu mycket ung.
Bättre för dem båda, håller ni säkert med om,
att undvika lidandet av ett tomt äktenskap, en livstidsdom.
Nan, får Guy Thwarte ditt hjärta att sjunga?
Ja.
- Gör han dig yr? - Ja.
- Vill du verkligen göra det här? - Självklart.
Så jag tror inte att Nan kommer.
Annabel är en beslutsam flicka.
Ja, det är hon.
Och idag är hon tydligen besluten att rädda sin syster.
Har du båtbiljetterna?
- Såja. Kliv in. - Jinny,
axlarna bakåt och huvudet högt, eller hur? Åk nu, Jinny.
Vänta... Vad menar du?
Guy ska se efter dig. Jag älskar dig.
En dotters uppoffring
för den andra dotterns frihet.
Nej! Nan, du följer med mig. Du följer med mig, Nan.
Och missar mitt eget bröllop?
Du vill ju inte ens gifta dig.
Det har du aldrig gjort. Och du älskar Guy.
Jag älskar dig, och jag väljer dig varje gång.
Nan.
- Allt ska bli bra. - Nan!
- Nan. Lyssna. - Det är bråttom.
Du tar andan ur mig. Jag hoppas att du vet det.
Ända sen den där första dagen,
närhelst jag blundar eller öppnar ögonen,
är det alltid dig jag ser.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Och djup, bestående kärlek måste vinna, eller hur?
På något sätt.
- Du måste åka. - Nåväl.
Nan.
- Snälla Nan. - Jag ska ta hand om henne.
- Och du... - Jag lovar att ta hand om mig själv.
Snälla Nan.
Jag är så ledsen.
Jag är så ledsen, Nan. Nan.
Nan är en klok flicka också.
Hon förstår allvaret i det Jinny tänker göra.
En ung flicka som rymmer från sin make, med hans ofödda barn...
Ett barn?
Hon skulle inte klara det. Det kan aldrig ske.
Om Nan och Jinny far tillsammans är de bara två maktlösa flickor.
Men som hertiginna...
Som hertiginna har Nan definitivt makt att skydda sin syster...
...och hela sin familj.
Vi har visst ett bröllop som väntar.
Bryr ni er inte om,
som mor, att er son gifter sig med nån som inte kan vara lycklig?
Hur ska de båda leva? Han förtjänar att få veta.
Ja, men jag är inte bara mor.
Jag är hertiginna.
Och som Nan kommer att inse, kommer institutionen alltid först.
Jinny.
Jinny!
Kära församlade, vi är samlade här inför Guds ansikte
och inför denna församling för att ena i äktenskap denna man och denna kvinna...
Du kommer för sent.
Hon är här.
Hon är där inne, Patti. Just nu.
Hon är inne i slottet.
Vem då?
Modern.
Nans mor.
Får jag presentera den nya hertiginnan av Tintagel.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson