На завтра. Для весілля.
Яка вишукана.
Якщо думаєш, що я вручаю її, щоб підкреслити важливість
та історичність завтрашнього дня, а також залякати тебе,
ти не помиляєшся.
Що ж, суть чітко підкреслено.
Сьогодні ввечері вся увага дістанеться Тео.
А ти мовчки стоятимеш біля нього.
Бо таке в тебе завдання.
Усміхатися. Можливо, махати.
Обдарувати присутністю дивне вручення сільськогосподарських призів.
Проте рішення, навіть ті, що стосуються вас обох,
віднині прийматимеш не ти.
Нен, я не чудовисько.
При знайомстві ти мені дуже сподобалася.
Але ти нас обманювала.
Твій показовий виступ на Різдво,
рішучість висловлювань тоді, коли твоєї думки ніхто не питав.
- І підбурювання Тео до неповаги... - Я ні до чого Тео не підбурювала.
Ми з його батьком ретельно вибудовували репутацію.
Я не намагаюся...
Теодор твердо вирішив не відмовлятися від шлюбу.
Тому завтра в нас буде весілля сезону,
а може, й цілого десятиліття.
Якби ти зараз передумала,
особливо після того, як усі дізналися про твоє походження,
Тео став би посміховиськом.
Якщо мій щирий, відданий, відкритий син буде посміховиськом,
моє серце не витримає.
Та якщо такого зазнає герцог Тінтаджельський,
це підірве його становище до кінця життя.
Наречена, охоплена сумнівами, – аж ніяк не нове явище.
Я давала тобі змогу піти на Різдво, але ти відмовилася.
Тож тепер
ти повинна приборкати свої передвесільні нерви,
начепити тіару і гордо стояти поряд з ним.
Як герцогиня.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕДІТ ВОРТОН
МИСЛИВИЦІ
Після вас, міледі.
Нен.
- Широко розтуляй. - Пий! Пий!
Нен! Нен!
Так! Ой, леле.
Боляче було.
Завтра це все стане твоїм.
Годі нам уникати одне одного.
Оце все.
Цей вечір.
Зовсім немає того відчуття, яке має бути напередодні весілля.
Про весілля верзуть багато нісенітниць.
- І про відчуття... - Ти закохана в Ґая?
Ні.
Ще хочеш за мене заміж?
Завтра тобі поставлять це запитання.
Ми з тобою тривалий час удавали щасливу пару.
А ще, Нен, я тебе кохаю.
Але не чекатиму тут завтра, з повною церквою і поглядами тисячі очей.
Якщо ти не впевнена.
Тому рано-вранці дай знати, що вирішила.
Завтра я дивитимусь, як мій син одружується.
Тоді я зійду зі сцени й перестану бути герцогинею Тінтаджельською.
Мені важко змиритися з новим титулом,
адже, звісно, герцогиня-вдова – це не я, а моя літня свекруха.
Але я гордо приймаю нову роль,
бо це означає, що мій син виконує призначення, для якого народжений.
А тепер я представляю вам герцога.
Мілорди, леді та джентльмени, дякую вам усім, що завітали.
Дякую своїй матері
за те, що ділиться титулом найважливішої жінки мого життя.
Але завтра...
Краса.
Вибачте.
Даруйте. Перепрошую.
Вибачте. Даруйте.
Завтра в Тінтаджелі розпочнеться нова епоха.
І я вітаю жінку,
з якою надіюся прожити разом до кінця життя.
Чию силу, відвагу і стійкість ми вже бачили.
Але яка, поза сумнівом,
невдовзі продемонструє відданість, вірність і готовність служити.
Нова герцогиня Тінтаджельська,
пліч-о-пліч зі мною, як її попередниця.
Леді Мерабл, вам лист.
Дякую.
Я сидітиму тут, доки ти не підеш.
Я не піду.
Нен, я хотіла...
Я не маю охоти слухати твої вибачення.
Я рада за тебе.
Тео – джентльмен, він про тебе піклуватиметься.
Я не потребую догляду.
Усі ми потребуємо. Інколи.
Джинні, я певна, у твоєму світі холодно й самотньо.
Ти все життя тільки за собою доглядаєш, та й по всьому.
Щойно ми зійшли з корабля, ти хотіла одного – знайти чоловіка.
А як знайшла, стала абсолютно іншою людиною.
Сама твоя подоба змінилася. І дивитися на неї мені нестерпно.
Ми їдемо в Шотландію, назавжди.
Завтра, одразу після весілля. Весь багаж уже в кареті.
А що змінить Шотландія?
Ти вже й так дуже далеко.
Перепрошую.
Чіто.
Я зазирав до Мінні. Спить, отак піднявши рученята.
Як я її люблю.
Воно ще там? Немовля.
Її звати Мінні. Я до неї навідувався.
Дітей краще залишати самих, щоб спали або викричалися.
А дорослих?
Оноріє, бажаєш з нами чогось випити?
Онорія постоїть роздивиться залу, дякую.
Вона воліє не привертати увагу.
Може, Онорія сама за себе скаже?
А ви спробуєте не підпускати шпильки Кончіті?
Твоя дружина ще дізнається про здатність людей у цій країні
- стояти рівно перед лицем... - Рівно?
А я, мабуть, ніколи не стояв рівно,
хіба що ті кілька місяців у Нью-Йорку з Кончітою.
А власне, я щось дивне відчуваю в спині, у лопатках.
Що це?
Таке враження, що це гідність.
Облиш.
За все життя, матінко, ви жодного разу не поцікавилися, як там я.
Ви обрали мовчання.
Ми відмежуємося від цього всього.
Я залюбки приберу останні крихти радості й галасу з вашого дому.
Ми з моєю сімʼєю відокремимося від вашої.
Удачі вам на своїх хлібах.
Мамо, я розірву всі звʼязки.
Повна фінансова незалежність з обох боків.
Моя сімʼя важливіша.
І не пробуйте до мене зазирати,
бо ми з дружиною сьогодні ввечері не плануємо стояти рівно.
Кохана, щось додаси?
Я люблю вашого сина ще більше.
- Принесу тобі випити. - І якнайскоріше.
- Спати. Свято скінчилося. - Чому?
Твоя подруга знову дає концерти.
- Будь ласка. Мені треба... Я просто... - Вірджиніє, ходімо. Не... Джинні?
Джинні?
Джинні.
Віднині будемо жити тільки втрьох.
Купимо будинок. Подовгу будемо жити в Європі.
Кончіто, як це приємно. Коли немає ні обовʼязків, ні очікувань.
Дікі...
Нічого вже нема. Зовсім.
Ти про що?
Тато написав цілий перелік виправдань. Але факт у тім...
його великі інвестиції...
Він зробив кілька помилок. І втратив усі гроші.
Наші гроші.
Порвати з твоєю сімʼєю було б добре, якби були гроші.
Але як нам тепер жити?
Буде нелегко.
Але я кохаю тебе. І, щиро кажучи, що ще треба?
- Ми все зможемо. - Так.
Почнемо з нуля. Себто ми цілковито вільні.
- Так! - Від них усіх.
Нема грошей, нема привʼязок. Лише ми.
- Тільки ми й Мінні. - Ми зможемо жити.
Утрьох зможемо просто жити.
Вона спить.
Перегрілася, шумно було, от і все.
Такі події часто приголомшують.
А жінка в її стані...
Поздоровляю вас обох.
- Прошу тебе не... - Я все розумію.
Повідомляти маєш ти.
Гнеш лінію з вигаданим головним болем?
Патті, ми маємо бути на вершині щастя. Обидві дочки влаштовані, з титулами.
А ми з тобою – герцог і герцогиня Медісон-авеню.
Усі заздрять нашій сімʼї.
Нашої сімʼї більше не існує.
Дівчатка залишаться в Англії. А що будемо робити ми, Трейсі?
Та все, що нам захочеться.
Певно, тільки для мене це буде щось нове.
Якщо ти хочеш пригод, то після повернення
- в Нью-Йорк усі пригоди будуть... - Я чужа в Нью-Йорку!
Досить з мене бути твоєю глядачкою на прийомах.
Мене самої тобі завжди було мало.
Але дещо змінилося. Тепер мені не досить тебе.
Я не боюся скандалу через розлучення.
Як у матері герцогині в мене буде вибір, я отримуватиму запрошення.
І будуть у мене всі пригоди, які забажаю.
Патті, ми були...
Я хочу з тобою поговорити.
Піду щось випʼю.
Ця країна вклала їй у голову ідеї.
У моїй голові завжди були ідеї.
Але тепер я збагнула, що людям цікаво їх почути.
Ти шкодуєш, що вийшла за тата?
Ні, бо в мене не було б вас, дівчатка, але тепер...
мені потрібно...
віднайти в собі іскру.
Ти розумієш?
Я вже бачу цю іскру.
Цей дар у мене завдяки тобі.
Твій шлюб з Тео дозволить мені знову бути собою.
Матері герцогині не вкажуть на двері, навіть попри скандал з розлученням.
А про що ти прийшла поговорити?
Це...
Аннабель.
Ти впевнена?
До кінця впевнена щодо завтра?
Бо ти не повинна через... через усю цю грандіозність
думати, що ти зобовʼязана.
Ні. Авжеж, ні.
І я... я впевнена.
Просто треба поспати.
До завтра. Люблю тебе.
А я люблю тебе.
За те, щоб наступні були ми.
- Так. На якомусь етапі. - Хоч би що було далі.
Для нас у цьому й радість.
Після весілля зможемо й далі бути такі, як є.
Поки не народяться діти.
Я ж думаю, ми...
Навіть у шлюбі за угодою можна продовжити рід і...
Безумовно.
Чого ми...
Ти така перестрашена. Що сталося?
Я така, яка є.
Яка завжди була на споді,
та я більше не хочу такою бути.
Я ніби зламалася.
Що ти маєш на увазі – «зламалася»?
Змалечку
ти й інші дівчата дивилися на хлопців і відчували «метеликів» у животі,
як тоді, з Гаррі Гамільтоном.
Памʼятаєш, як ви всі шарілися?
Гаррі Гамільтон дуже прудко від нас тікав.
Ну, а я,
я знаю, що мала відчувати «метеликів» через Гаррі.
Це нормально.
Але не відчувала.
Я мала такі почуття...
і досі маю такі почуття до дівчат.
Я намагалася бути такою, як ти, але я просто інша.
Мама заскочила мене...
у Нью-Йорку зі служницею.
І подивилася на мене, як на чудовисько.
Мейбл, мені дуже прикро.
Що вона сказала?
Просто вийшла, наче я – пусте місце.
Мейбл, послухай.
Послухай, ти говориш про...
любов.
Хіба любов може бути неправильна?
Якщо від цього в тебе «метелики»,
тоді ти – саме така, якою маєш бути.
Ти Мейбл. Красуня.
- Тобі не гидко? - Сестричко.
Сором.
Спробуй його позбутися.
Ти така гарнюня, не ламай себе.
Дякую, що розповіла.
Стривай-но.
- Котра служниця? - Не Марта.
Їй 80 років.
Ми домовлялися – без секретів.
Я хотіла тобі розказати.
Але тобі наче приємно відокремлюватися від мене.
- Щоб я не міг про тебе дбати. - Я б не тримала в секреті.
- Я б не приховувала... - Певно, й Нен знає?
- Не знає. - Про дитя?
- Ніхто не знає. - Воно від мене?
- Авжеж. - Бо я сумніваюся.
А чому тоді секрети?
Вибач. Я мала тобі розказати. Ти задоволений?
Чи задоволений я?
Що дружина мені бреше?
Доречніше сказати «мені соромно».
Вибач.
Ґай.
У 15 років було в сто разів легше вилазити.
Уявимо, що я зʼявився елегантніше?
- Тео думає, ти хворий. - Не думає.
Не думає.
Я порвав з Джин.
Вона заслуговує кращого.
- Аніж ти? - Безперечно.
Та насамперед кращого, аніж той, хто...
безнадійно,
непоправно,
по самі вуха закоханий у тебе.
Не кажи такого.
Від вас, американців, я засвоїв,
що свої думки слід проговорювати вголос.
А ми, англійці, сідаємо пити чай, а потім вирішуємо все приховати.
Але це?
Я хочу кричати на весь світ.
Боже, Нен,
весь свій час, поки я не з тобою,
я намагаюся переконати себе, що це все – мої вигадки.
Сила мого кохання.
Сила, з якою я по-справжньому, фізично тебе потребую.
А коли я з тобою і дивлюся тобі в обличчя...
бачу твою шкіру...
шию...
і вуста.
А як же Тео?
Послухай, Нен.
Я зичу Тео щастя, понад усе.
Та тільки, мабуть, не так гостро,
не так відчайдушно, як зичу щастя тобі.
- Тому я хотів спитати... Прийшов... - Не треба.
Забагато розмов про шлюб.
Боже. Ні, ні.
Я не про це питаю.
Але слухай, Нен.
Я думаю, це назавжди.
Боже, це почуття безперервне.
Нічого більше я не почуваю.
Але поки що я просто... Поки що я...
Залишмо все так, як є.
Я поїду кудись далеко. Завтра.
Бо думати про вас удвох нестерпно.
Спочатку в Бразилію, а далі хтозна?
Я хочу побачити всі країни під шпильками на глобусі. Їдьмо разом.
Що?
Я випрошую, мов злидар. Але не спитати – завеликий ризик.
Ти просто дивишся на мене.
І я не збагну, чи ти думаєш, що нізащо...
Так.
На що?
«Так» на все.
Хтось прийшов.
За дверима.
Хвилинку.
Нен.
Мені потрібна твоя допомога.
Ой, Джинні.
- Я покличу маму. - Ні.
Вона піде прямо до Сідона і не стримається.
А тоді розкаже татові. Я не можу... У мене мало часу.
Він помітить, що я вийшла.
Тихо. Я поряд. Я з тобою.
Він не погана людина. Не погана. Просто він...
Йому подобається, щоб було так, як він хоче.
Щоб я так розмовляла, вдягалася і,
не знаю, тримала виделку чи роздягалася.
Він любить, щоб я була ідеальна. І дуже гнівливий.
- В усьому я винна. - Джинні, ти не винна.
Ні в чому ти не винна.
Річ у тім, що нас тепер буде не двоє.
Справді?
А йому не подобається з кимось мене ділити.
А чи зможу я захистити своє маля?
Ми щось придумаємо...
- Доведеться... Ми поїдемо... - Ні, Нен, я не можу.
Він мене скрізь знайде. Він завжди так близько...
Не бійся, все добре. Це лише...
Можеш вийти.
Йому можна вірити. Усе добре. Чесне слово, все гаразд.
Чим допомогти?
- Стій, а весілля... - Я поговорю з Тео.
Але зараз це неважливо.
Тебе треба рятувати.
Нен. Навряд чи я виживу наодинці.
Ми поїдемо з тобою.
Ходімо.
А ви куди?
Чому ти вийшов?
Тебе ніде не було. Тому я вирішив перевірити, чи ти не заблукала.
Не заблукала.
Знаю, ти на це здатна. Просто я непокоївся.
Ми з Джинні помирилися.
Чудово, кохана.
Я хотіла показати їй каплицю, але це почекає до ранку.
- Так. - Щодо завтра я повідомлю.
Можеш іти спати.
А поки що ми з Джинні будемо триматися разом.
І я про неї подбаю якнайкраще.
На добраніч.
Добраніч.
Чиє це пальто?
Не знаю. Нен його взяла, коли ми виходили.
Ґай.
Ох, Ґай.
- Я візьму. - Дякую, міс.
Вибачте.
Оноріє.
Леді Онорія Мерабл.
Чого цей замок такий великий?
А ця коробка чого така?
Я б хотіла й далі з тобою бачитися.
Як вийдеш заміж, махатимемо одна одній здалеку.
Я поговорила з Майлзом.
Я не вийду заміж.
Нам з тобою такого не мати.
У цьому світі нас не сприймуть.
Принаймні так, як ми заслуговуємо. Та якщо бути хоробрими,
ми створимо власний світ.
І може...
цей світ буде кращий.
Вони не знають, хто ми. Усі інші.
Але їм це ні до чого. Досить того, що знаємо ми.
Знаємо.
А знаємо?
Згодна.
- Ми згодні. - Ми згодні. Так.
Згодні!
Ідеться не про те, щоб просити вибачення у матері.
- Біда зі мною. Лікарі... - Лікарі?
На жаль, усе погано.
Я давно у шлюбі з твоєю матірʼю,
тож здатен терпіти біль, але...
Кажуть, лишилися не місяці, а тижні. Хай їм грець.
Крутять свою катеринку: впорядкуйте, мовляв, справи.
Себто пора тобі, синку, брати віжки в свої руки.
Маєток, слуги та інше – усе на тобі.
Певна річ, мати з сестрою покладатимуться на тебе.
Пора, Річарде.
Ти станеш лордом Бріттлсі,
а Кончіта буде леді Бріттлсі.
Я маю попросити вибачення.
Я надіюся, ти розумієш, що вчора я був сам не свій.
Я не повинен був...
У мене є сюрприз.
Чи можемо ми забути про вчорашнє?
Вір мені.
- А де батько? - Нам він не потрібен.
Ні нареченої, ні жениха ще нема.
Уявіть, якщо не прийдуть.
Вона непередбачувана.
Джинні, я буду за дверима.
Ідіть. Вам уже треба йти.
Що сталося?
Нен, що ти задумала? Що все це означає?
Джинні, слухай уважно. Ти тепер не сама.
Так роблять матері. Нам треба йти.
Нен.
Згода?
У вас є час, поки ми втрьох ідемо до вівтаря,
а потім він помітить.
Вічно спізнюються. Усі до одної живуть у власному ритмі.
Ваша милість, на два слова.
Ми вас любимо. Вас обох.
- Треба йти. - Прости мені, Ліззі.
Усі мені простіть. За все.
Ми завжди покладаємося лише на свої сили, правда ж? Як матері.
Тож маємо триматися разом.
Хто завжди на першому місці?
- Завжди. - Завжди.
- Ми. - На першому місці.
Ідіть сюди.
Я вас люблю.
Я не можу вас не попередити, що вашого сина спіткає приниження.
Тео – хороша людина, і я не зможу бачити, як він...
Але Нен може скривдити тільки тоді,
коли такий вчинок буде абсолютно правильний.
Мейбл, іди перша.
Ваша милість, для Нен усе це сталося дуже швидко.
І Тео їй дуже дорогий.
Дізнавшись про батькову невірність,
вона мусила швидко дорослішати.
Але вона ще зовсім юна.
Я певна, ви погодитеся, що для них обох буде краще
уникнути мук невдалого шлюбу, довічного вироку.
Нен, твоє серце тьохкає від Ґая Творта?
Так.
- І голова паморочиться? - Так.
- Ти точно не передумаєш? - Звісно.
Я думаю, що Нен не прийде.
Аннабель – сильна духом дівчина.
Це правда.
І здається, сьогодні вона рішуче налаштована врятувати сестру.
Квитки на корабель у тебе?
- Сідай. - Джинні,
плечі назад, вище голову, так? Ти їдь.
Стій, ти про що? Як це?
Ґай про тебе подбає. Я тебе люблю.
Самопожертва одної дочки
задля свободи другої.
Ні! Нен, ти поїдеш зі мною. Ти зі мною.
І пропущу своє весілля?
Але ж ти не хочеш заміж.
Ніколи не хотіла. І любиш Ґая.
Я люблю тебе, і для мене ти завжди найдорожча.
Нен.
- Усе буде добре. - Нен!
- Нен, Нен. Слухай. - Нема часу.
У мене від тебе дух перехоплює. Надіюся, ти це знаєш.
З того самого першого дня,
коли заплющую або розплющую очі,
завжди, завжди бачу тільки тебе.
- Я люблю тебе. - І я тебе люблю.
А любов, глибока, незмінна любов, повинна перемогти, адже так?
Так чи інакше.
- Тобі пора. - Добре.
Нен.
- Прошу тебе, Нен. - Я про неї подбаю.
- А ти... - Я подбаю про себе сама, чесне слово.
Будь ласка, Нен.
Прости мені.
Прости, Нен. Нен.
А ще Нен – розумниця.
Вона розуміє всю серйозність учинку Джинні.
Молода жінка, що втікає від чоловіка, з його ненародженим дитям...
Дитя?
Їй не вижити. Це було б неможливо.
Нен і Джинні разом – дві безпорадні дівчинки.
Але як герцогиня...
Як герцогиня, Нен матиме абсолютну владу й захистить сестру...
усю свою сімʼю.
Нам пора вертатися на весілля.
Невже вам байдуже?
Ви ж мати. А ваш син одружиться з жінкою, яка не буде щаслива.
Як вони житимуть? Він заслуговує знати.
Але я – не лише мати.
Я герцогиня.
А як побачить Нен, справи державців завжди важливіші за особисті.
Джинні.
Джинні!
Мої любі, сьогодні ми зібралися тут у присутності Господа
і перед усією громадою, щоб поєднати цих чоловіка та жінку...
Запізнився.
Вона тут.
Патті, вона зараз там, усередині.
Вона в замку.
Хто?
Рідна мати.
Мати Нен.
Представляю нову герцогиню Тінтаджельську.
Переклад субтитрів: Олена Любенко