Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AUGUSTIN PINOCHET UGARTE MÁ CESTA – VZPOMÍNKY VOJÁKA
HRABĚ
Náš drahý hrabě přirozeně ochutnal lidskou krev
ze všech koutů světa.
Jeho nejoblíbenější je samozřejmě anglická krev.
Říká, že má příchuť něčeho z Římské říše.
Tóny vikingské kůže.
Těžko se to definuje.
Hořká krev. A tmavá.
Hrabě bohužel ochutnal
i krev Jižní Ameriky, krev dělníků.
Nedoporučuje ji.
Říká, že je štiplavá. S psí vůní.
Plebejský buket, který na jeho rtech a patře ulpívá několik týdnů.
Celá tahle fraška začala už před staletími.
Ve Francii, samozřejmě.
Mladý Claude Pinoche žil téměř 20 let
ve starém pařížském sirotčinci.
Jeho rodiče nebyli známí.
Později se stal hrdým důstojníkem v armádě Ludvíka XVI.
V noci pil a proháněl nevěstky, které pracovaly v hospodách.
Dokud jednoho dne neobjevil voják Pinoche svoji pravou identitu.
Druhý den ráno mu prostitutky řekly,
že v opilosti pokousal jednu ze šlapek na krku.
Nepamatuju si to. Není to pravda.
A i kdyby ano, nevzpomínám si na to.
- Co to je? - Zemřeš.
- Co to děláte? - Zemřeš!
Brzy nato začala revoluce proti Ludvíkovi XVI.
A místo toho, aby svého krále bránil,
Pinoche dezertoval.
V oblečení rolníka
se vydával za revolucionáře.
Sledoval, jak byla šlechta veřejně popravena.
Sledoval, jak na Marii Antoinettu dopadá ostří.
Ať žije svoboda!
Rozhodl se využít své schopnosti k boji proti všem revolucím.
Věčný poddaný popraveného krále.
Jeho prvním krokem bylo zmizet z dějin.
Zúčastnil se vlastního pohřbu.
Sbohem,
Claude Pinoche.
Porušil hrob jiné ženy a ukradl její hlavu.
Otevřel královninu hrobku.
Vzal její hlavu a nahradil ji tou, kterou ukradl.
KRÁLOVNA FRANCIE A NAVARRY
Pak utekl s trochou peněz z Francie a zmizel.
O několik let později se upír Pinoche objevil
ve válkách proti revolucím na Haiti, v Rusku a v Alžírsku.
Ale už ho nebavilo být obyčejným vojákem a rozhodl se stát se velitelem.
A kvůli tomu si vybral zemi bez krále.
Bezvýznamný kout Jižní Ameriky.
Já, podporučík Augusto Pinochet Ugarte, přísahám…
V roce 1935 se znovu objevil pod svým definitivním jménem
v zemi rolníků bez otce, v Chile.
…plnit své povinnosti v souladu se zákony a předpisy. Poslouchat rozkazy…
Jeho cíl byl jasný. Být králem.
…být statečným a čestným vojákem…
Ale jeho plán by nebyl dokonalý bez ženy po jeho boku.
Na to si vybral ženu ještě perverznější
a bezohlednější, než je on, Lucíu Hiriartovou.
O několik let později, v roce 1973,
už jako generál provedl státní převrat a nechal bombardovat vládní budovu,
aby vyhnal socialistického prezidenta Salvadora Allendeho.
I když často vypadal jako pasák převlečený za mafiána banánové republiky,
pravdou je, že tento malý generál úspěšně vymanil Chile
z bolševického zamoření.
V soukromí se dožadoval, aby se mu říkalo „hrabě“.
Dobyl a přinesl Chile prosperitu,
dosáhl absolutní moci
a stal se neporazitelným milionářem.
Čtyři desetiletí byl Augusto Pinochet
význačným, geniálním generálním kapitánem Chilské republiky.
Když ho úřady konečně chtěly nespravedlivě odsoudit
za zločiny a korupci,
rozhodl se znovu předstírat vlastní smrt.
Takže na několik měsíců přestal pít krev,
dokud mu nepřestalo bít srdce.
Tati, co se děje?
- Chyť ho. - Mami!
Držte ho, prosím!
Co se děje, tati?
Sám to nezvládnu. Pojďte mi pomoct.
- Je v pohodě. - Není v pohodě.
Tati!
Co se děje?
- Tati! - Změř mu puls.
- Tati, to není vtipný. - Nevím, jak změřit puls.
Děkuji, generále.
Vrahu.
Heil!
NOVÉ TRHY, NE-GLOBÁLNÍ CHILE
Nůž nesmí prorazit střed hrudníku,
aby nepropíchnul srdce.
To by bylo zničující.
Nejlepší je začít podříznutím tepen na krku.
Což má tu výhodu, že se poškodí i hlasivky.
A tím se samozřejmě zabrání křiku.
Říká se, že jakmile člověk ochutná šťavnatý sval
stále bijícího srdce,
je těžké se stát zase normálním člověkem.
Je čas jít spát.
Najít tmavé, vlhké místo.
Možná kobku. Nebo kanalizaci.
Nebo tělo ženy.
Tahle pokorná, panenská, mladá tvář
ve skutečnosti patří velmi násilné a složité ženě.
Ano, ona je láska. Ona je Bůh.
Ale hlavně je mladá a lahodná.
Matka představená slíbila, že vyšle svoji nejlepší jeptišku exorcistku.
Dámu, kterou nezmění.
Skutečnou ženu.
Madam.
Ukaž.
Tahle lidská pomyje je Fyodor Krassnoff, molice ruského původu.
Co včera jedl?
To samé, co dnes.
Jen zeleninu. Jako vždycky.
Kozák kovaný z vodky a oceli.
Já to nechápu.
Říká, že chce zemřít, přestane pít krev
a teď vyrazí na lov?
Zvláštní.
Je generálovým jediným a nejvěrnějším otrokem.
Nechci, aby zemřel.
Udělám pro vás cokoli, madam.
Tak mi zasalutuj.
Připrav se. Přijedou moje děti.
Aby okradly generála.
Aby okradly mě.
Dovolte.
Těchto pět sourozenců je vše, co zůstalo z rodiny,
která v Chile vládla téměř 20 let.
Teď přijeli, aby zjistili, proč se jejich otec rozhodl
lovit srdce v hlavním městě.
To krveprolití bylo děsivé.
ARCHA
Čekali byste, že se táta ve stáří zklidní, ale očividně ne.
Nevíme, kdo ta srdce jí.
- Nevíme? - Ne. Vůbec ne.
- Co ty víš? - To samé, co ty.
Hele, nikdo tě neodsuzuje.
Však já vás taky ne.
Jsme moc staří, abychom byli tak naivní. Všichni tu jsme z nějakého důvodu.
Jsem tu, protože nám prý dají peníze.
To jsem ti řekla, abych tě sem dostala, blbče.
- Takže nám nic nedají? - Prosím tě.
Samozřejmě, že nám dají peníze. Klid.
Nedají. Ani peso.
Musíme je najít sami.
Ty peníze jsou schované v papírech, dokumentech a složkách.
Lidi jsou z těch vražd vyděšení.
Mně to přijde normální.
Mají vyříznutá celá srdce. Je to bizarní.
Snad ho brzy najdou.
- Koho? - Vraha.
- Už ho měli najít. - Kdo?
Policie.
Já jen nechci, aby čmuchali tady. Nic víc.
Neměli bychom čekat celý život, abychom si užili dědictví.
Není to celý život.
Ale někteří lidé žijí déle, než by měli.
- Vážně? - Jo.
Ojeli všechny ženy a všechny muže.
Nabourali všechna auta, pořádali všemožné večírky
a prohýřili všechny státní peníze na levné víno a imitaci sametu.
Vyhráli války a znovu založili zemi.
A pak skončili bezmocní, zbavení cti.
VYSOCE KONCENTROVANÁ CHILSKÁ PAPRIČKA AJÍ
Celá rodina ví, že je generální kapitán upír.
Jediný v rodině.
Nekousnul ani jedno ze svých dětí,
protože preferuje, aby žili v souladu s přirozeným řádem.
Dobré odpoledne.
Dobré odpoledne, generále!
Kdo řekl, že upíři žijí bez lásky?
Problém je, že láska umírá dřív než tělo.
Upír bohužel ví, že láska není věčná.
Tohle je mladé tělo, kvůli kterému budou trpět.
Toto bílé, nevinné maso zničí sny a přinese utrpení.
Ona to ví. Všichni to ví.
Proto si ji vybrali.
Byla také vybrána i pro svůj talent na matematiku.
Její schopnost spočítat nevýslovné částky.
Mohla to být zeměměřička nebo inženýrka…
ale Bůh jí ukradl srdce.
Nebo si to alespoň myslela.
Svatá Marie, Matko Boží, modli se za nás hříšné
nyní i v hodinu smrti naší. Amen.
Zdrávas Maria, milosti plná. Pán s tebou.
Požehnaná ty mezi ženami
a požehnaný plod života tvého, Ježíš.
Čemu vděčím za tuto milou návštěvu?
Báli jsem se, tati.
To určitě.
Na pokraji smrti jsem byl už dřív. Už jsme se loučili.
Tati, někdo v Santiagu jedl srdce.
Někdo?
Mohl jsem to být já…
Ale nedávalo by to smysl. Proč bych chtěl dál žít v zemi, kde mnou lidé pohrdají?
Nepohrdají.
Ne.
- No, měli by. - Jsou nevděční.
To je pravda. Jsou nevděční. Taková otrava.
I když přiznávám, že jsem pár chyb udělal.
Účetních chyb.
Opravdu?
No, však víte.
- Víme co, tati? - Ne. Vlastně nevíme nic.
Je v tom nepořádek.
Každý den se mě vaše máma ptá na tajné bankovní účty,
utajené nemovitosti po celém světě.
A já si na nic nevzpomínám. Co mám dělat? Nemám tušení.
Ale když jsem o tom přemýšlel, na něco jsem si vzpomněl.
Na co?
Ve sklepě mám staré knihy.
Tam jsme s pomocí právníka a bývalého ministra
ukryli nějaké papíry.
Nevím. Účty, účtenky, smlouvy.
Nevím co. Ale možná něco cenného.
Hrabě se rozhodl, že dá své tajné jmění svým dětem.
To je nesmírně překvapivé.
Ale tohle čekání bylo věčné. Nerozumím tomu.
Nechápu, proč chce zahodit peníze z naší budoucnosti.
Tati?
Proč teď, tati?
No, zapomněl jsem. Ale teď jsem si vzpomněl.
Ptala jsem se tě už tisíckrát.
No, vzpomněl jsem si až teď. Proto vám to říkám.
Ale co ty otrávené výrazy?
Měli byste být šťastní.
Pokud ty papíry mají nějakou hodnotu, podělte se o ně.
Půlku dejte matce a zbytek si rozdělte.
Nechápu, co k téhle trpasličí, nenávistné ženě, Lucíi,
venkovance v kožiších, cítí.
Celý život jen roztahovala nohy
a nechala vojáka, aby s ní smilnil.
A teď už půjdu. Jsem unavený. Myslím, že dneska umřu.
Hodně štěstí vám všem. Mám vás moc rád.
Z celého srdce. Opravdu.
Dovolte mi něco říct, generále.
Do toho.
Mám vás rád, generále.
Mám tě ráda, tati.
- Já taky. - Já taky.
- Mám tě ráda, tati.
Lucío?
Nenuť mě to říkat před dětmi.
Mám tě rád.
Vzrušuješ mě. Líbíš se mi,
ty stará couro.
Ukážeš mi svoje zbraně, než zemřeš?
Utaháš mě
jako dřív?
Zajezdíš si na pořádném hřebci.
Na konci 90. let, jako uznání za jeho dlouhou službu špinavé práci,
hrabě Fyodora kousnul a proměnil v upíra.
Vždycky to byl nemilosrdný vrah,
který se svému oboru vyučil na School of the Americas
a během diktatury zřídil koncentrační tábor Villa Grimaldi,
kde vlastníma rukama zabil stovky revolucionářů.
To ty jsi byl lovit ta srdce?
Ne, madam. Nemusím lovit.
Neuvěřitelné. Komorník a paní domu mají tajný románek.
Odvěký, ale odporný zločin.
Ty dokumenty.
Madam?
Ty peníze.
Omluvte mě.
Můžeme jen předpokládat, že Lucía ví, že by ji Fyodor mohl jednou kousnout,
pokud by to hrabě stále odmítal, jak už to dělá posledních 60 let.
Proč nemůžu umřít?
- Protože nechceš. - Samozřejmě že chci.
Žiju už 250 let.
Mohli bychom žít dalších 250.
Nechci žít dalších 250 let. Panebože.
Proč ne?
Protože mě nazvali zlodějem.
Můžeš říct, že voják je vrah, nebo cokoli jiného, ale ne, že je zloděj.
Zabil jsem stovky komoušů. Stovky!
Ale celý život mě viní z krádeže.
Ponížili mě.
- Ponížili. - Ale kradl jsi, ne?
Uděláme tohle.
Kousneš mě.
A v noci půjdeme na lov.
Jen kvůli krvi.
Pak půjdeme
do sklepa, kde uchováváš ta srdce.
Sníme je.
A budeme zase mladí.
Odjedeme do jiné země
s novými jmény.
Jako patnáctiletí.
S jinou armádou.
Ale já nechápu, proč nemůžu zemřít.
Ty mi dáváš krev do jídla.
Dáváš mi krev do jídla, abys mě udržela naživu.
- Že jo? - Ne.
„Prezidente Allende, armáda vás nezradí!“
Co?
To jsem mu řekl.
A co…? Hned druhý den jsem ho zradil.
Byl to můj nápad.
Jo, ale to nikdo neví.
Byla to moje stará pomsta.
Byl jsem na misi. Na misi rozdrcení.
Rozdrtit anarchisty.
Rozdrtit odboráře, republikány a osvobozené otroky.
Ale pak ses do mě zamiloval.
Jsme spolu 60 let.
Co víc chceš? Máš všechno. Děti, vnoučata…
Byla jsi královnou této pouště.
Na co si tu stěžuješ?
Každý večer si dáme brandy. Mluvíme spolu. Spíme a držíme se za ruce.
Co ještě chceš?
Být netvor jako ty.
Ne. Musí tady být víc dokumentů než tohle.
V angličtině.
Bankovní dopisy, dluhopisy, šeky, dokumenty vlastnictví držitele…
Takový věci.
Jako tohle?
Ukaž.
Jako tohle.
Přijede tvá kamarádka?
- Není to moje kamarádka. - Kdo?
- Dala jsi vědět tomu účetnímu? - Ano.
Nemůže přijít. Posílá svou asistentku.
Teď?
- Tak jsme se dohodli. - Já ne.
- Můžeme jí věřit? - Jasně. Je z vojenské rodiny.
- Ale je to žena. - Jo.
Promiňte.
Je mladá?
- Jo. - Co na tom záleží?
Pokud tomuhle rozumí a nebude mluvit s tiskem, je ideální.
Musíme jí zaplatit?
Samozřejmě. A pěknou sumu. Aby se pak nechtěla mstít.
Tohle je všechno?
Musel bych se zeptat generála.
Ale myslím, že ne.
Pak jsme bohatí.
Samozřejmě.
- Merci. - Promiňte.
Děkuji.
Dobré ráno.
Zdravím. Konečně. Tati!
Co?
Tohle je účetní, která nám pomůže.
Jak se jmenuje?
Carmen.
Carmenka.
Jsem tu, abych spočítala vaše stříbrné mince a zvážila zlato.
Samozřejmě diskrétně.
To by bylo skvělé.
Ale obávám se, že toho moc nemám. Jsem chudák.
V tom případě najdu peníze, o kterých jste ani nevěděl.
- To je francouzština? - No jo.
Prosím, odpusťte… Rozumíte mé dětské francouzštině?
Zdá se, že zapomínám jazyk krále Slunce.
Tento jazyk zrady a války
nemůže být nikdy zapomenut.
Možná.
Nový zákon říká, že Bůh rozumí jen francouzskému jazyku.
A pokud si dobře vzpomínám,
říká, že Bůh s láskou naslouchá těm, kteří mu šeptají francouzsky.
Bůh miluje krásu, kterou si sám představuje.
Je to marnivý umělec.
Umělec, který stvořil ženy,
aby byly dokonalé.
Krásně řečeno.
Ano.
Velmi krásně řečeno.
- Děkuji. - Samozřejmě.
Buďte jako doma.
Omluvte mě.
Musí to být posednutí.
Je to jako být trvale oplodněn dítětem nepřítele našeho Pána.
Myslíš, že se mu do těla dostal ďábel?
- Ano. Dostal. - Jak?
Někdy ďábel vstoupí přes ránu na kůži.
Tohle se například stává vojákům na bojišti.
Jindy se do těla dostane konečníkem,
když muž provozuje pasivní sodomii.
Pozor na pusu.
Můj otec byl vždycky vlastenecký voják.
Jistě. Muselo k tomu dojít přes ránu z boje.
- Jasně. - Ano, ovšem.
Hele.
Co když se takhle narodil?
Možná je jedno z těch zvířat…
Zvíře z pekla?
Jo. Muž bez duše. Pes.
Netvoři mezi námi žijí.
Stvoření ďábla bez duší.
Mají v sobě jen černý kouř.
Ty se zachránit nedají. Můžete je jen zabít.
Nechci, aby můj otec trpěl.
Upřímně, bude to zuřivá bitva.
Satan je ubohý a melodramatický, ale neúnavný.
Pokud mi dojde síla, může mě zabít.
To je mi jedno.
- Aha. - Vtipkuju.
- Drahá? - Ano?
Chovej se k mému otci s láskou.
Násilí je ďáblova cesta. Boží láska ho udusí.
Svěcená voda ho spálí.
Až vetřelec ustoupí, bude váš otec na prahu smrti.
Bude upoután na lůžko.
Jestli přežije, bude to znamenat, že měl vždy duši.
I když je to jen pár gramů dobré duše,
patří Duchu svatému
a já ji zachráním.
Tento dokument zmiňuje 12 bytů.
Takové investice, které generují příjem bez práce,
jsou běžné v rodinách, kde nepracují.
Má jich být 14.
Čtrnáct.
- O tom nejsou žádné záznamy. - Cože?
- Jak mohou nemovitosti zmizet? - No tak.
Dvanáct, čtrnáct. Jaký je rozdíl?
Ne, tohle se musí vyjasnit.
Mluvíme tu o mých penězích.
- Tvých penězích? - Jo.
Ticho. Nech ji v klidu pracovat.
Obtěžuju vás?
Ne. Naopak.
Ráda vidím takovou závist a násilí.
Protože díky iracionálnímu chování se navzájem zradíte.
Moje metoda je podporovat zmatek.
Protože potom bude následovat obviňování a zrada.
Takže vás neobtěžuju?
- Ne, ne. - Mě obtěžuješ. Snažím se pracovat.
Co je to CEMA Chile?
Centrum pro chilské matky. Píšou to tam.
Přesměrovali jste peníze, které pochází
z prodeje zbraní a výstroje, z Vrchního velitelství do CEMA Chile, ano?
Mami?
O tom nemáme žádné účetní doklady.
Tady se píše, že prezidentkou CEMA byla první dáma. Vy.
Převedeny byly i rezervní prostředky z velvyslaneckých úřadů
a od vojenských velitelů do CEMA Chile.
Je dobře, že tyto informace
vyšly najevo, že?
Já to nechápu.
Mluvíme tady o tvém dědictví, mami?
- Ještě nejsem mrtvá, drahá. - Ne, ale máš to za pár.
Je to jen jedna lež za lží, mami.
No, ty lži z tebe udělají milionářku.
Jestli umře, musíme to napravit.
Nevím, proč se tak hádáte, vážně.
Všechno, co najdeme, vám okamžitě přenechám.
- Jako dům na horách. - Jaký dům na horách?
- V La Parvě? - Ne, v Aspenu.
Ve Spojených státech?
Ani náhodou. Táta ten dům dal mně, protože nikdo z vás nelyžuje.
Chtěl bych se to naučit.
Tati, nedělíme se rovným dílem?
Až na to, že ho dal mně, jen mně a nikomu jinému.
Nesnáším nespravedlnost.
Dívala jsem se na váš případ.
Poté, co jsem prošla ty nechutné pomluvy…
Píše se tu, že jste nařídil zmizení a vraždu tisíců Chilanů.
- Já? - Ano.
Jsou proti vám také důkazy týkající se tajných dokumentů.
Nelegálně získané peníze.
Kvůli tomu se domnívám, že máte majetek skrývaný před zákonem.
Ano. Proto jsem musel umřít.
Chtěli se v tom hrabat.
Jasně. Ale nezemřel jste, když jste měl.
I teď vidím, že jste zdravý jako rybička.
- Opravdu? - Ano.
To je něco.
Mohl byste mě informovat, kde se vaše tajné účty nachází?
Zajisté. Musel jsem ty peníze vybrat, protože mé děti neumí pracovat.
- Nechci, aby umřely hlady. - Jistě.
- Ale neberte mě za zloděje. - Ne.
Zloději kradou, co patří jiným.
Vy využíváte moc k obohacení.
- Přesně tak. - Jinak to nejde.
Byl jsem zamlklý generál.
Intelektuál.
Dokud mě někdo nepřesvědčil,
že musím uspořádat převrat, abych svrhl Allendeho marxisticko-leninský režim.
Pak mě obklopili vybraní gentlemani, kteří páchli kolínskou.
Jeden vybraný muž za mnou přišel a nabídl mi peníze.
Nevěděl jsem, co dělat. Říkal: „Nebojte.
Otevřu vám účet v karibské bance.“
Tak jsem řekl: „Fajn.“
Brzy na to požádal o laskavost.
Chtěl koupit státní společnosti za pakatel.
Přemýšlel jsem nad tím a došlo mi, že mě ten muž vydírá.
Pak za mnou chodili lidé v zástupech.
Nabízeli mi celý svět. Zkrátka jsem zbohatl.
Zbohatl jsem až tak, že Lucía nechala nad vanu pověsit lustr.
Taky jsem se proslavil tím, že jsem porazil komunismus.
Je škoda, že jste se stal obětí takové opovrženíhodné manipulace.
A že jste se nevědomky zapletl do korupce.
Neúmyslně přijímal úplatky od bezcitných podnikatelů.
Ano, opravdu jsem byl obětí toho všeho.
I když se tomu těžko věří, když jste generální kapitán.
Jste hrdina, který měl být chytřejší než ti podnikatelé.
Ovšem.
Přemýšlel jste někdy, že byste své jmění daroval církevním charitám?
Kdybych to udělal, moje děti by mě zabily.
A není to to, co chcete? Být zabit?
Ano, ale teď…
Rozhodl jsem se, že by bylo hezké začít nový život.
Jestli je to to, co chcete, jestli chcete zopakovat stejný horor,
tak pojďme najít v papírech to ztracené jmění.
Dobrý postřeh.
Kladu osobní otázky, protože jsou pro mou práci nutné.
Ale taky jsem zvědavý člověk a ráda svým hlasem odhaluji.
To je skvělé. Báječné.
Co chcete ve svém novém životě zničit?
Mezinárodní soud v Haagu.
A pak… Nejsem si jistý.
Moc jsem o tom nepřemýšlel. Až teď jsem se rozhodl, že budu žít dál.
Není nic děsivějšího než sledovat, jak se muž zamiluje.
- Snad vás moje přítomnost inspirovala. - Ano.
Je to horší než vidět tělo bez srdce.
Muži hříchu mi řekli, že moje tělo má něco, co vyzývá k druhé šanci.
- A co to je? - Nevím.
Možná proto, že voním strelíciemi.
Může to být i nový hormon, který mění kyselé aroma mého potu.
Já vaši vůni
necítím.
Táta nebude obědvat?
Půjdete dál?
Samozřejmě že půjdu.
Tohle je stará krev.
Stará srdce ze starých těl.
Nedokážou dát život tak, jak to dokáže čerstvá krev.
Otče náš, jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé.
Buď vůle tvá, jak v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes a odpusť nám naše viny,
jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého. Amen.
Otče náš, jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé…
Zdrávas Maria…
Nechoďte na lov, generále.
Proč ne?
Neplýtvejte mým časem.
Pomáhám vám zemřít.
Nemysli si, že jsem s tvými službami spokojený.
Zabíjení komoušů? To zvládne každý.
Ne, každý ne.
Naučil jsem své vojáky zabíjet pro potěšení.
A spálit ženská prsa elektřinou,
to jsi taky dělal pro potěšení?
A s láskou.
Potěšení…
Když jsem tě konečně kousnul, stáhl jsi kalhoty.
Proč?
Nechoďte na lov, generále.
Ta žena, ta účetní, je jeptiška.
Chce ze mě vyhnat ďábla.
Ale já
uvnitř nic nemám.
Já taky ne.
Jsme dva netvoři noci.
A noc je pro zloděje, jako jste vy.
Rád jsem zabíjel.
Vy jste rád kradl.
Ne, já taky rád zabíjel.
Ale nemůžu žít jako rolník, Fyodore.
Potřebuju základ, na kterém můžu stavět. Něco pevného.
Potřebuju lidi, aby mi pomohli. Sluhy, jako jsi ty.
Nesnáším praní špinavého povlečení.
Jaké špinavé povlečení?
To, které ty a Lucía zašpiníte.
Ale já se jí nedotknul.
Ještě ne?
Ne.
Tak do toho, dotkni se jí.
Ale přestaň prosím s těmi výkřiky slasti.
Je to moc ženské.
Mou ženu si nech. Je to můj dárek pro tebe.
Dělej si s ní, co chceš.
Ale peníze
jsou moje.
Můžu vás vyfotit?
S vašimi sourozenci jste byli v roce 2007 posláni do vězení za zpronevěru…
Byli jsme političtí vězni.
Jistě. Ale vás také obvinili za napadení…
Jak provedete ten exorcismus?
S láskou Boží.
Ale co když démona nevyženete?
- To záleží na Duchu svatém. - Do háje s Duchem svatým.
Co plánujete, pokud z něj ďábla nevyženete?
Můžu ho zabít igelitkou.
- Jak? - Dám mu pytlík přes hlavu.
Udusím ho. Pak odříznu…
Genitálie?
- To nebude nutné. - Odřízněte je.
Věděli jste o těch tajných dokumentech, šecích a dluhopisech?
- Ano? - Ano.
Proč jste je nepřišli hledat dřív,
během těch let, kdy byl váš otec chodící mrtvolou?
Jak jste řekla, pořád nás vyšetřovali levicoví soudci.
Nebylo moudré hledat nehlášené peníze.
Ale i tak má matka vymyslela, jak dál dostávat dary.
A některé ty dary se dostaly k nám.
Pojídat srdce starší ženy je velká chyba.
Krev je studená a hustá.
Hrabě už nelovil věky.
Ztratil pro to cit.
Po útoku na Dvojčata v roce 2001
donutil americký senát několik finančních institucí
zrušit bankovní tajemství, aby prošetřili financování terorismu.
Zatracení Amíci.
Náhodou se podívali na vaši rodinu a vaše účty pod falešnými jmény.
Pak dali fotku Usáma bin Ládina hned vedle fotky vašeho otce.
- O kolika účtech mluvíme? - Plus mínus 125 v Americe.
Plus mínus?
To jsou ty, které soudce našel. Ale nenašel vše.
Nenašel například ty v Německu, na Bahamách nebo na Gibraltaru.
Váš otec použil mimo jiné i kriminální přezdívku Daniel López,
aby skryl své nezákonné aktivity. Víte, proč si vybral tak obyčejné jméno?
Není to kriminální přezdívka.
Není to zrovna umělecké jméno. Je to bojové jméno.
K válce proti zákonům, které chrání zemi před finančními zločiny.
Použil ho,
aby měl příjem srovnatelný s bohatstvím stovek podnikatelů,
kterým pomohl stát se milionáři.
Takže si vymyslel obyčejné ilegální jméno, aby naplnil vznešený cíl?
No, podle zákonů této nevděčné země to může být nelegální čin,
ale v očích božské spravedlnosti je to požehnaný čin.
Víte, otec je expert na bojová umění
a dokáže zadržet dech na deset minut.
Nebo i víc.
- I víc? - I svůj puls.
Takže když se na oslavě matčiných narozenin udála ta věc,
doktoři zkontrolovali jeho životní funkce a prohlásili ho za mrtvého.
Mohl by to udělat znovu?
Ne. Protože teď už chce zemřít doopravdy.
Možná je to jméno od nějakého vzdáleného příbuzného.
Nebo třeba v 80. letech generální kapitán
Daniela Lópeze zabil, spálil jeho tělo a hodil ho do moře z vrtulníku.
- Otec by nikdy nikoho nezabil. - Samozřejmě že ne.
Ty ohavné násilné činy spáchali jeho podřízení.
Spíš myslím záhadný smysl pro humor vašeho otce.
Je možné, že generální kapitán použil jméno pohřešovaného vězně
k podvodu, aby udělal krutý vtip,
který by pochopili jen opravdoví vrazi Daniela Lópeze.
To je nemožné. Můj otec nemá smysl pro humor.
- Mám ho ráda. - Já vím.
Věříte v Boha a tak?
Ano. A tak.
Byla jsem v katolické škole. Po Francově smrti spáchaly tři jeptišky sebevraždu.
Proč Bůh dovoluje ďáblovi pořád žít? Už ho mohl zabít, ne?
Je to záhada. Ale my v Pána věříme.
S láskou mu říkáme, že nám nevadí žít v neznalosti jeho motivací,
protože jednoho dne budeme žít v lůně jeho tužeb.
- Rozumíte? - Ano.
Co když je ve mně ďábel?
Mám ráda whisky, muže, auta a drahé tenisky.
Je to ďábel?
To rozhodně volá Satan.
A co nabízí Bůh?
Čistou, pravou lásku.
Mým snem je se jednou podívat na tvář mého věčného Boha.
Do hajzlu.
Myslím, že nás sem Bůh posílá, aby viděl, jestli nás ďábel pokouší.
A já podlehla. Dělala jsem věci… Chtíč, to je můj problém.
Jsem nestydatá.
Nestydatá.
Promiňte.
Ne, neomlouvejte se. Souhlasím s vámi.
Vlastně jsem na tento svět přišla, abych se s ďáblem setkala. Žila s ním.
Milovala ho.
Byla v pokušení.
Aby se mě dotknul. Abych se ho já mohla dotknout.
Abych ho ponížila.
Aby mě viděl pracovat.
Není nic výživnějšího než srdce mladé ženy.
Obsahuje jisté hormony, jistou chemikálii, která rozpálí krev věčného člověka.
Tahle poslední oběť to rozhodně není.
Ale hrabě se chová nevyzpytatelně.
Víte, že mi vaše sestra všechno řekla?
Co vám řekla?
Vaše sestra mě zavolala, abych zachránila horoucí duši vašeho otce.
Zamořenou duši.
To je přesně to, za co se tak dlouho modlíme.
Všichni generálové, kteří vyhrají války, mají právo drancovat a vydělat jmění.
Ovšem.
A je smutné vidět, že jejich dědici, jako jste vy,
se nemohou podílet na cti jejich slávy.
Neporažená chilská armáda dovolila vašemu otci použít je k praní peněz?
Nejspíše ano.
Hele, před lety jsem od armády koupil ocelářskou firmu.
Docela levně. Velmi levně.
Protože zbankrotovala.
A o pár let později
jsem ji armádě zase prodal zpět za tři miliony dolarů.
To může být… Kolik? Asi 1 000% zisk.
Nevím přesně procenta. Matika mi nikdy nešla.
Zachránil jste ji před bankrotem?
Ne, pořád byla v bankrotu. Nic jsem neudělal.
Takže chilská armáda koupila zbankrotovanou ocelářskou firmu
za šeky vašeho otce?
Jo.
Pak jste ty tři šeky, za celkem tři miliony dolarů, uložil
na tajné bankovní účty ve Washingtonu pod falešnými jmény.
Jo.
- Jo. - Všechno v tajnosti.
Když to vyšlo najevo, nevyšetřovali nás. Pokračovali jsme v životě jako obvykle.
- Šťastní a volní. - Promiňte, pane.
Jste volní, protože váš otec vyhrožoval novým pučem, pokud by vás vyšetřovali.
Ano, ale všichni křesťanští demokraté tehdy souhlasili.
A zabralo to.
Tři miliony dolarů v šecích. Tři miliony.
Zní to jako hodně, ale v konečném měřítku to tak není.
Srovnejte to s Fulgenciem Batistou nebo Ferdinandem Marcosem.
Vedle těch chlapů je naše jmění směšné.
A ti byli i zkorumpovaní a vrahové.
Vaše prostoduchost je fascinující. „Otec ukradl míň než jiný zloděj.“
To může říct jen padouch. Prázdná bytost, která nevěří v lidský experiment.
Mockrát děkuji.
Jsou tu schované další dokumenty?
Ne.
Jak se sem vůbec dostaly? Vzpomínáte si?
Přivezly je sem ve vrtulníku, ale já tady nebyl.
A vy jste je schoval ve sklepě?
Možná.
Muset pít krev, abych přežil.
- To musí být hrozná oběť. - Hrozná.
Představte si to ponížení, že musíte skrývat peníze kvůli nekonečnému životu.
Ale kde ty peníze jsou?
Snažím se na to přijít. Ale řekněte mi.
- Máte účty v Panamě? - Ano.
- Dobře. - Šest.
Sedm.
Můžete z těch účtů posílat peníze?
Ne, nemůžu.
Koupili jsme starožitné knihy, sběratelské předměty.
Můj otec se o tyhle věci zajímal.
- Víte, co myslím? - Ne, nevím.
Táta nashromáždil spoustu harampádí.
Napoleonův klobouk.
O'Higginsenův meč.
A šaty, které patřily nějaké královně ve Francii.
Poslední otázka.
Ten komorník…
Taky pije krev.
Je to Bílý Rus.
Zabil mnoho bolševiků. Tisíce.
Ty v téhle zemi, samozřejmě.
Jako odplatu za ruskou revoluci, která poslala jeho rodinu do exilu.
Tady trénoval mučitele.
Táta ho kousl do nohy, aby mu poděkoval za službu a dal mu věčný život.
Určitě jste si všimla, že je ten komorník krutý člověk.
Má jen jedno varle. Jako Hitler.
Nejí normální jídlo. Když nejí maso, jí lidské výkaly.
Nebo zvířecí exkrementy.
Proto olizuje řitní otvory ovčáků.
Neviděla jste ho?
Ne.
Ještě ne.
Byl jste obviněn ze zabití více než 300 politických vězňů. Musíte být hrdý.
Jsem naprosto nevinný.
Byl jste odsouzen k 865 letům vězení.
Nechápu, jak to, že jste tady.
Protože ve vězení je někdo s vaším jménem a podobou
a odpykává si váš trest.
Já jsem jen já.
Chilská armáda mě naučila, že mučení má hodnotu.
Jen jsem se řídil instrukcemi, které jsem dostal,
když mě učitelé placeni chilskou vládou trénovali na vojáka.
Vím, co cítíte.
Co?
Během mučení je příslib bolesti mnohem účinnější než skutečná bolest.
Protože během toho trýznivého čekání běží představivost na plné obrátky.
Co mi uděláte?
Vrazím do vás něco studeného.
Každý rok hrabě navštěvuje svůj starý prezidentský palác,
aby zjistil, jestli mu konečně vytvořili bustu.
Ještě ne.
Je to od nich tak malicherné.
Dějiny nikdy nejsou fér.
Nekousne mě.
Byl to on, kdo v tu noc šel lovit srdce.
- Byl jsem to já. - Ne.
To já byl ten večer lovit srdce.
Byl to on. Oblékl se jako generální kapitán.
To já. Měl jsem jeho uniformu.
Já.
Udělal to komorník.
Oblékl se jako generál.
Naplnil své bludy o absolutní moci.
Vydával se za krále, aby ho nechal zabít.
Zradil svoji životní lásku.
Chtěl jsem vyděsit vaše děti, aby přijely.
- Přijely k čemu? - Zabít ho.
Generál chce zemřít, ale nemůže.
Proč ne?
Protože je tu někdo, kdo to nechce.
Kdo?
Nevím
kdo.
Chceš, aby mé děti zabily generála, protože to nedokážeš udělat sám.
Nemůžu ho zabít. Kousnul mě.
Chceš si nechat jeho jmění a ukrást mu ženu?
Kdo je jeho žena?
Já.
Jsem to já.
Už ne. Zdá se, že se zamiloval do té mladé francouzské účetní.
Generál má rád mladé maso.
Omluvte mě.
Zapřísahám tě, Satane, princi tohoto světa,
uznej moc a sílu Ježíše Krista.
Ten, jenž porazil tě na poušti,
přemohl tě v zahradě, okradl tě na kříži.
A vzkříšením z hrobu přenesl kořist tvou do království světla.
Přikazuji ti, Satane, podvodníku lidstva,
abys opustil toto Boží stvoření, které poznačil jsi pečetí zla.
Nech tohoto muže, kterého Bůh duchovním pomazáním učinil svatým chrámem.
ZÁVĚREČNÁ ZPRÁVA RODINA PINOCHETOVÁ
Já.
Je čas, abych vyrazila na jih.
Už zase.
Není to první válka, kterou jsem v této hemisféře vedla.
Tentokrát musím, protože náš drahý hrabě překročil hranici.
Říkejte, že jsem konzervativní,
ale toto dětinské vzplanutí nebude tolerováno.
Myslela jsem, že tento příběh budu moci vyprávět ze svých komnat.
Ale neexistuje jiná možnost.
S těmi dokumenty a penězi by církev mohla vydírat chilskou armádu,
chilskou vládu
a také obchodníky, kteří šlechetně darovali své peníze, šperky a peníze,
aby pomohli matce.
Ale Carmen je jen dítě.
Spratek.
Má dokonalou mysl.
Krásnou a kriminální.
Je lepší než já.
Přišla krást.
Ta mrcha.
- Mrcha. - Všechno jsem jí řekl.
Ukradne to.
- Všechno ukradne. - To neříká.
- Bude nás vydírat. - Ne, ty idiote.
Nás okrade. Poníží nás. Vydírat bude ty ostatní.
- To byla jediná kopie? - Musíme zkontrolovat její pokoj.
- A ty peníze? Kde jsou ty peníze? - Zkontroloval jí někdo kufr?
- Já to nechápu. - Zabije ho.
- Ta jeptiška. - A budou vinit mě.
Má tady kůly a stříbrná kladiva.
- A svěcenou vodu a divný věci. - Co?
Přinesla kůly a stříbrná kladiva.
- Jsi hluchý? - Mě nezabije.
Nezabije.
Už mě jednou podvedli. Znovu už ne.
- A máma? Kde je? - Pryč s Fyodorem.
Mě taky nezabije. Nedovolím, aby mě ta děvenka zabila.
Musíš ji zabít.
Nemůžu. Generál by mě zabil.
- Jsi mu věrnější než mně? - Nechte, ať vás kousnu.
- Ne. - Teď. Nechte mě vás kousnout.
Já jsem tady královna.
Přestaň blbnout.
Jsem cizinec v tomto století.
A pro vás jsem věčný život.
Jestli mě chceš kousnout, tak nejdřív zabij generála.
Omluvte mě.
Chci, abys pro mě vyhrál válku…
Co?
Pusť mě!
Margaret?
Kdo je ta šťastná dáma?
Nevím, nemám ponětí.
Sotva se známe. Jedeme na dovolenou.
Obleč se.
Rád tě vidím. Myslel jsem, že jsi mrtvá.
Ale vidím, že jsou tu pořád stejně staří lidé jako já.
Proč jsi ji kousl?
Protože
je to teď mé zlatíčko.
Já jsem tvá láska, hrabě.
Tvá nejstarší láska.
Před lety jsem sezónně pracovala na vinicích v jižní Francii.
Byl to těžký život, ale neumřela jsem hlady.
Někdy námořníci kotvící v Marseille
vyrazili na pole, aby vypustili páru s rolnickými děvčaty,
které našli mezi cibulí nebo hrozny.
Byli to divocí muži.
Znásilnil mě, samozřejmě.
Ale kupodivu ho nejvíce zajímal
můj krk.
Poté, co spáchal svůj zločin, stále dokola opakoval své jméno.
- Strigoi. - Strigoi.
Říkal, že je obchodník s otroky.
Že už navždy budu jeho otrokyně.
O pár měsíců později mi došlo, že ze mě Strigoi udělal upírku.
A že jsem s ním těhotná.
Naštěstí se Strigoi vracel na vinici, kdykoli mohl. Chtěla jsem ho vidět,
abych mu poděkovala za to, co pro mě udělal.
Z tohoto romantického poměru se narodilo krásné dítě.
O které jsem se nemohla postarat.
Dne 25. února 1766 jsi se vynořil z mého břicha.
V košíku jsem ti nechala
vzkaz s tvým jménem.
Já, Margaret Robertsová, padlá rolnice, jsem žila mnoho životů.
Přeplula jsem do Velké Británie.
A v roce 1951 jsem se vdala za Denise Thatchera a vzala si jeho jméno.
Říkali mi Železná lady.
Neochvějná Margaret Thatcherová.
Nevěděl jsi, kdo je tvá matka.
A já o tobě nikdy neslyšela,
i když jsem tě hledala po dvě století.
Ve válce o Falklandy
ses nám rozhodl pomoct, aniž bys věděl,
že já, tvá matka, jsem premiérka.
O pár let později vydal ten hnusný španělský soudce
proti tobě mezinárodní zatykač
kvůli nějakým lidskoprávním záležitostem a v Londýně tě zatkli.
Když jsem tě navštívila ve Virginia Water,
abych poděkovala za to, co jsi pro Anglii udělal,
tak jsem tě poznala, ale neřekla jsem ani slovo.
Zpráva je prostá. Generál musí být propuštěn.
Byl to spolehlivý přítel Británie.
Drahý spojenec, který nás podporoval během války o Falklandy.
Dodal nám cenné vojenské informace proti argentinskému nepříteli.
Pinocheta by měli soudit v Chile, ne v Anglii.
Jsi syn
upíra Strigoia.
A já jsem láska tvého života.
A teď začneme náš společný život.
Ale nejdřív ji musíš odstranit.
Ne.
Dovolila jsem téhle couře z církve, aby ti navrátila touhu po životě.
Bylo to efektivní a velmi dojemné,
ale teď musí zemřít a ty ji zabiješ.
Neboj se. Nikdo nechápe lásku mezi matkou a synem.
Lucío.
Ty zatracená stará děvko.
Vždy jsem věděla, že jdeš po mém manželovi.
Takhle se mnou nemluv, domorodkyně.
A já ho ukrást nechci. Je můj.
Ty jsi ji kousnul?
Teď jsi tu zlodějku potkal a hned ji kousnul?
Neotravuj. Páchneš jako Fyodor.
Cítím ho až sem.
Zrádkyně.
Takže máma taky nikdy nezemře?
A teď Carmenka.
Jsme v háji. Nemáme nic.
Co?
Jestli táta neumře, nic nedostaneme.
A když se zabijí navzájem?
- Proč by to dělali? - Kvůli penězům?
Ne. Milují se a nenávidí. Jsou jiný druh.
Nadřazený druh.
Proč je nezabijeme?
Zabiješ čtyři upíry?
Já mámu nezabiju.
Jižní Amerika.
Tajný budoár hraběte je místo čisté nostalgie.
Směšná rekonstrukce královského života ve Francii
před revolučním terorem.
Je to jeho stroj času.
Jeho královnou je teď Carmen oblečená jako…
Marie Antoinetta.
Teď je vaše.
Jako všichni muži je i můj syn idiot, který ženám nikdy neporozumí.
Mnoho jich miloval a několik spálil,
ale nikdy neměl tolik důvtipu, aby prohlédl tak očividný plán.
Příšerný starče.
Starče bez peněz.
Starče bez lásky!
Taková otrava.
Nevíš, jak vyhrát válku.
Je to pravda. Krása a rozum nejdou dohromady.
Konec téhle směšné aféry.
Obětovala svůj život, aby vykonala příkaz Ducha svatého.
Dokonalá náboženská fanatička.
Naše církev musí být vzkříšena
jako náš Pán Ježíš Kristus.
Amen, monsignore.
Až zprávu dokončíš, budeš muset porazit Satana
a zabít upíra.
A pokud najdeš jakýkoli dokument podepsaný nositeli,
který může být užitečný pro naši církev, vezmi ho.
Bankovní dokumenty, čísla účtů, firmy, dokumenty podepsané důležitými lidmi,
ministry, obchodníky, kýmkoli… ať mluví.
Tak jo.
Tak co, jdeme?
Tati?
Tati.
Taková otrava.
Můžeme?
Tati?
Skupina Pelištejců, kteří sem přišli drancovat,
nikdy nezjistili, že skutečný poklad tohoto domu,
byly knihy, které můj syn sbíral po celý svůj dlouhý život.
Napoleonovy dopisy bratrovi.
Darwinovy deníky.
První výtisk Mein Kampf Adolfa Hitlera.
Chilská deklarace nezávislosti.
A několik dalších pokladů, které vydražíme za miliony liber.
Toho hrabě dosáhl.
Kromě vraždění
byla jeho životní práce udělat z nás hrdiny chamtivosti.
ARCHA
Je dobře známo, že srdce upírů jsou zdaleka nejchutnější.
Jsou také nejúčinnější při obnově našich těl.
Těžko se to vysvětluje, ale každé vlákno srdce, které pozřeme,
nás dělá mladší.
Můj syn chtěl zůstal v této zemi sutin.
Neměla jsem na vybranou.
Děti si dnes dělají, co chtějí.
Říká, že nejnebezpečnější levičáci
jsou tady.
Uvidíme.
Možná to bude zajímavé,
být bohatá v zemi chudých.
Jestli chcete, aby bylo něco řečeno, požádejte muže.
Jestli chcete, aby se něco udělalo, požádejte ženu.
KONEC
Překlad titulků: Veronika Holbová