...en oppsiktsvekkende rapport fra folkehelsemyndighetene.
Dødsfall som følge av overdoser hos tenåringer er tredoblet de siste to årene.
Antallet fortsetter å øke.
Dette ses dessverre som en aktiv trussel.
Situasjonen forverres over hele landet.
Det er nå den ledende dødsårsaken
for personer mellom 18 og 25, og forbigår til og med selvmord.
-Barry. Barry. -Et øyeblikk.
Fårfestivalen. Ligger den på bordet mitt?
-Fårfestivalen? -Jeg trenger den i dag.
Ja, jeg har den. Beklager.
Jeg fikk masse treff på videoene mine, og prøver å lage flere.
-Men jeg har den. -Flott. Det er flott, Barry.
Thomas. Uansett hvor klikkbart forslaget ditt er, så er det ikke nyheter.
Og det er vår hovedoppgave.
Ja, vi svikter på fysisk format, men valget må veilede oss.
Kommer ikke avisen i gang innen seks måneder, vet vi at løpet er kjørt.
Men vi må følge reglene. Det er en ny tidsalder, det bestrider jeg ikke.
Jeg har holdt på lenge nok til å skjønne når vinden snur. Men vi må gjøre vår jobb.
Vi går videre, så dere kan utføre det viktige arbeidet jeg vet dere har.
Gil, du sa det gikk hett for seg i natt?
-Unnskyld at jeg avbryter. -Toby?
Jeg må snakke med Marissa. Det er noe...
-Hva er det? -Noe er galt.
Ok. Tilbake til arbeidet. Hva har du, Gil?
Et drap i Arbor Hill...
Du kan ikke ta på deg skylden for dette.
Vi er samlet her i dag for å sørge over et plutselig tap.
Vi ber om at familien finner fred i løftet om Guds allmektige rike.
Ord kan ikke beskrive sinnet og fortvilelsen etter en så stor tragedie.
Vi ber om at de som er samlet her, viser den sørgende familien
at de ikke er alene i sin sorg.
At sønnen vi har mistet, omgis av kjærlighet.
Under så tragiske omstendigheter
fristes vi iblant av vreden til å avfeie Guds plan. Å miste vår egen plass...
-Det er ikke verdt det. -Men vi må huske...
-Du visste at hun ville komme. -...at døden er ett steg nærmere Gud.
Mrs. Bennings, jeg er gravid.
Mamma, hva faen er det du gjør?
Beklager at jeg slo deg. Jeg ville ikke gjort det om jeg visste...
Ja, jeg vet det.
-Men bare på grunn av din tilstand... -Du trenger ikke å like meg.
Bare denne snodige, skrukkete, lille personen.
-Er du sikker på at det er hans? -Med mindre noen snek det inn i fitta mi.
-Jeg gjorde ham ikke til en junkie. -Nei. Men du gjorde ham til en tyv.
-Han hadde aldri stjålet fra meg før. -Handler dette virkelig om blenderen?
Det var løgnene, at han stjal penger og smykker og så blenderen.
-Han ga den til meg i 40-årsgave. -Du brukte den aldri.
Hvordan levde han?
Vi skaffet et sted å bli rene på.
Han friket ut og ble kjempesyk. Han var redd.
-Drev han fortsatt med langing? -Nei, han hadde sluttet.
Da den skitne dritten kom, ville han komme seg bort.
Han ville kjøpe et sted nær Chatham. Han ønsket å stifte familie.
-Kjøpe et sted? Hvordan hadde han råd? -Han og Ducky hadde planene klare.
-Hang han fortsatt med Ducky? -Ja, han er som en bror for oss begge.
Jeg er ikke her for å krangle, tigge eller noe sånt.
Jeg elsket Michael og savner ham, og det vet jeg at du også gjør.
Selv om du bare klarer å være sint, så vet jeg at du egentlig bare er trist.
Ja, jeg savner ham også.
Bra kast, Mike!
Du klarer det, Mike! En ball av gangen!
Bra kast, vennen!
Hvem tror du gjorde det?
Tja. Vi har et spor, men...
Jeg tror ikke du skal tenke på det akkurat nå.
Ok, da.
-Husker du Ducky? Edward Duchowski. -Ja, så klart.
Vi er ganske sikre på at det var Edward som tok med fentanyl til South End.
Det er brutale greier. Junkiene som driver med det, varer ikke lenge.
Og Michael drev med det?
Vi tror at han og Ducky jobbet sammen og solgte den jævla "morsmelken".
Heroin utblandet med fentanyl.
De kan ha begynt å krangle, eller så har en handel gått skeis.
Hva får deg til å tro det?
Mike ble drept et kvartal unna Duckys lager.
Og han passer til naboens beskrivelse.
Når så du Mike sist?
Jeg vet ikke.
For tre, fire måneder siden, kanskje.
Da slår du meg.
Herregud, har du fortsatt ikke slengt ut den greia?
-Det hjelper. -Jeg trodde det gjorde det vanskeligere.
Ikke om man ikke har lighter.
Gi meg et drag, for faen.
Wow.
Det hjelper faktisk.
Jeg skal ta Ducky, jeg lover.
PAIGE RINGER
Det er alvor, for faen! Du må ringe meg opp igjen.
Kom inn.
Marissa, hva gjør du her?
Jeg ville bare sjekke at du ikke drukner i arbeid uten meg.
-Nei, alt går bra. -Så bra.
Vi trodde ikke du skulle komme tilbake før om en måned.
-Hvordan går det? -Jeg vil begynne å jobbe igjen.
-Du tok fri i tre måneder etter Frank. -Det var annerledes.
Jeg trenger å komme tilbake.
Og hvordan ser det ut, tenker du?
-Samme som før. -Du hater å redigere.
Gå ut og se hvordan Barry har holdt styringen siden du forsvant.
Barry? Har du gjort reklameavdelingen til et jævla sirkus?
Tenk litt etter. Du hater Barry og alle de andre der ute.
Hvorfor det? Fordi de ikke er skribenter.
For dem handler alt om tall, format, ord per klikk og sånne ting.
Du vet jo knapt hva internett gjør.
Du er min beste skribent, men av en eller annen grunn nekter du å skrive.
Ta den tiden du trenger, men skriv.
-Ok. Dette blir pent. -Tullprat. Den ligger imot ballen min.
Se og lær, taper.
Flaks.
En til.
Ok, din tur.
-Ville ikke Gina bli med? -Hun ville ikke trenge seg på.
Hun sa at vi skulle få litt tid til å sørge sammen.
Er det det vi gjør?
-Klarer du deg, mamma? -En ball av gangen.
-Opp trappa og til venstre. -La oss være raske.
En skinnveske.
Den må være her et sted.
Sjekk det innerste rommet.
Faen.
Der.
-Hva er det du gjør? -Jeg har alltid villet gjøre det.
-Det føles merkelig, hva? -Hva da?
Paige sa at hun, Michael og Ducky skulle flytte til en gård. Et hus.
Noe i Chatham?
Skulle Mike bli bonde?
Jeg vet det, det henger ikke på greip.
Du må være forsiktig med den jenta.
-Hva faen gjør du her? -Unnskyld, jeg prøvde å holde meg våken.
Noen brøt seg inn hos meg. Jeg hadde ikke noe annet sted å dra.
-Er du skadet? Så du hvem det var? -Nei, men jeg fant dette.
Jeg tror det var det de lette etter. Jeg fant det rett før de kom inn.
-Hva er det? -Utblandet heroin for cirka 50 000 dollar.
-Jeg foretrekker den andre måten. -Jeg også.
Det er utfordrende å lage barn, men om det funker, så.
-Hvordan var hun i kveld? -Full.
Gråt hun?
Hun sa at hun allerede hadde grått over ham.
Drikkingen hjelper ikke.
-Husker du hvor ille det var etter Frank? -Ja, det husker jeg godt.
Hei, mamma. Hva skjer?
Ja, jeg kjenner igjen logoen.
-Det er den dritten jeg snakket om. -Du anmelder henne vel ikke?
Nei.
-Du gjorde det rette. Er dette alt? -Alt?
-Så du personen som brøt seg inn? -Nei, jeg kom meg ut ganske kjapt.
-Hva betyr det? -Nå er det faen meg alvor.
Noen ringte ham den natten. Han var helt panisk da han dro, og pang!
Vet du hvem som ringte ham, Paige? Det var Ducky.
Ok? Vi har sjekket telefonen hans.
Takk, Paige. Jeg tar det med på stasjonen, ok?
Du skal få et pledd.
Takk.
-Våknet du da jeg kastet opp? -Nei. Føler du deg bedre?
Ikke det spor.
Ble du sugen på noe merkelig da du var gravid?
-Necco-skiver. -Hva pokker er det?
Det er små, runde godteribiter.
Det smaker kritt. Jeg må ha spist min kroppsvekt i sånne.
-Jeg vil ha modelleringsleire. -Modelleringsleire?
-Det kan ikke være bra for barnet. -Barn spiser det støtt og stadig.
Du burde spørre legen din om det.
-Ja. -Du har vel en lege?
Vi gikk til en da vi fikk vite det, men det var trangt om penger, så...
-Vi holdt på å spare for å dra igjen. -Kom, du må undersøkes av en lege.
-Nå? -Helst før, men bedre sent enn aldri.
Jeg må stikke innom jobben, men det går fort.
Jeg kjører deg hjem når du er ferdig.
Det kommer an på hva du mener med "hjem".
-Vi ses snart. -Vi ses.
Ta telefonen, mamma.
Jeg ville bare si at jeg har tenkt en del.
Jeg har en plan.
Det du sa til meg, stemte.
Jeg vet at du gjorde rett i å kaste meg ut av huset.
Men litt jævla penger akkurat nå hadde rukket langt for å...
Jeg vet at du er hjemme! Jeg ser at du går rundt der inne.
Slipp meg inn, det er mine saker. Har du byttet lås? Hva faen? Mamma!
Mamma, jeg forventer ikke at du svarer. Jeg ville bare si gratulerer med dagen.
Det vil Paige også. Du skal vite at vi har det mye bedre nå.
Det er noe jeg vil si deg, ansikt til ansikt.
Jeg er veldig glad i deg. Ha det.
PAIGE RINGER
Tuller du med meg?
-Paige? Det er Gina. -Hei.
Hva gjør du her? Det samme som meg, antar jeg.
-Marissa skulle hente meg. -Å. Kan jeg holde deg med selskap?
Ja visst.
Fint smykke.
Jeg stjal det på Target.
-Det kler deg, antar jeg. -Takk.
-Jeg mente bare... -Jeg vet hva du mente.
Unnskyld.
Kan jeg spørre deg noe? Hvordan er det å være gift med en snut?
Ikke så ulikt alt annet.
En del av deg aksepterer at han kanskje en dag ikke kommer hjem igjen.
Det er nesten det samme som å være sammen med en junkie.
-Hun kommer faen meg ikke. -Jeg kan kjøre deg.
-Er du sikker? -Ja visst.
-Gikk det ikke så bra på jobb? -Unnskyld, jeg glemte det.
-Du hadde viktige ting å gjøre. -Slutt.
Slutt selv!
Du gjemmer seg for alt, det er vanskelig å se på. Alle har det vondt, ikke bare du.
-Jeg skal dra til anonyme misbrukere. -Det er en god begynnelse.
Jeg skal bli med og passe på at det ikke bare er noe du sier når du er full.
Om det betyr noe, sa Michael at du skrev bra.
Jaså?
Hva mer sa han?
At han husket at du var lykkelig før Frank døde.
-Når sa han det? -Konstant. Jeg skulle gjerne truffet ham.
Nei, det ville du ikke. Da hadde du visst hvilket rasshøl han var.
-Til og med da han ble syk? -Særlig da.
Ja, men...
Sluttet du noen gang å savne ham?
Aldri.
Faen, så trist.
Herregud.
-Det er Toby. -Jøss. Se på håret hans.
Fint. Vi burde kjøpe en sånn til deg. De gjør det lettere å amme.
Søker info om drapet på Michael Bennings. Han ble skutt i Eagle Street i Arbor Hill.
-Jeg går og legger meg. -Ok.
-God natt. -God natt.
-Sier fra om jeg hører noe. -Jeg hørte skuddene, men så ingenting.
Mitt navn er Jeremy. En venn delte nettopp ditt innlegg.
Jeg tror jeg fortsatt har en sånn hjemme.
Jeg bor tvers over gata fra der han døde.
Vi kan ha nytte av dem, særlig om vi kjøper en pumpe.
-Ja. -Nei?
-Det er visst mitt barn vi handler til. -Ja, for faen!
-Vi har et spor. -Hva?
La dem utføre etterforskningen sin, men vi kan også få rede på hva som skjedde.
Jeg vil høre hva de sier selv.
Vi kan faktisk gjøre noe, i stedet for å bare sitte og sture.
-Det er et spor. -Det er ikke etisk eller lovlig.
Jo da.
Hei. Stig på.
Jeg hørte skuddene, men det var Jack som så det.
Han er litt omtåket, men han er ofte oppe på grunn av hofta. Han satt der.
Hei, Jack. Jeg heter Marissa. Jeg jobber for avisen Times Union.
-Så du så hva som skjedde? -Bestefar, husker du det som skjedde?
Marissas sønn ble drept. Husker du?
-Det var han du så dø foran huset. -Så synd.
-Jeg er lei for det. -Så han ikke hva som skjedde? Ingenting?
-Tenk etter, Jack. Vær så snill. -Ikke vær uforskammet, Paige.
-Du sa at noen skrek utenfor, bestefar. -Med pickupen?
Gutten sto der og skrek av full hals.
Så hørte jeg pickupen.
Jeg tror gutten han ropte på, bor der. Jeg har sett ham der før.
Ducky!
Håper dette var til hjelp.
-Hei, Laurie. Hvordan har du hatt det? -Hei. Jeg tar en dag av gangen.
Takk for at dere har kommet hit.
Kom, inn i sirkelen. Slå dere ned.
Solen skinner, men vi sitter i kjelleren. Vi skal bli bedre kjent med hverandre.
Jeg ser noen nye ansikter. Velkommen.
Og noen vi ikke har sett på en stund.
Fint å ha dere tilbake.
Vi har bedt for dere.
Ok. Hvem vil begynne?
Noen tanker? Ja, Laurie.
Jeg mistet datteren min.
Jessica, for cirka tre måneder siden.
Jeg...
Jeg har ikke klart å si så mye før nå.
Mange av dere vet sikkert hvordan det føles.
Jessica var vanskelig å oppdra.
Iblant fremstiller vi barna våre som helgener.
Jessica var ingen helgen.
Snarere tvert om. Hun var en pest og en plage.
Uansett...
Morgenen jeg fant henne, skulle jeg på jobb, så jeg gikk for å vekke henne.
Man... Man innser det ikke der og da.
At når man går til døren, er det siste gang man er den man tror man er.
Men det vet man ikke. Jeg visste det ikke.
Så jeg åpner døren, og der er hun.
Hun ligger fullt påkledd på sengen, omgitt av tente lys.
Først ble jeg rasende.
Hun hadde sovnet med tente lys.
Jeg begynte å skrike til henne. "Er du gal?"
"Du brenner ned hele huset!"
Så ser jeg den, en bitte liten pose på teppet.
Jeg... Jeg bare ser på den.
Jeg husker logoen på posen. Den har brent seg fast i hjernen min.
"MM".
Når man ser noe sånt, slår alt sprekker.
Ens fortellinger slår sprekker.
Den man trodde ens barn var, slår sprekker.
Den man trodde man selv var, slår sprekker.
Nå er man den familien.
Man skjønte aldri at man var den familien.
Hei. Jeg spaserer tilbake.
Du burde tilby Laurie skyss.
-Hun vil sikkert være i fred. -Nei, det er det du vil.
Jeg skal sjekke ut noen av Duckys steder.
-Laurie. -Marissa.
Vil du ha skyss?
Dette er alvor, for faen! Ta telefonen, mann!
Jeg kan ikke tro at jeg spør, men...
-Får jeg intervjue deg? -Intervjue meg?
Du satte ord på ting som jeg ikke har kunnet si.
-Du vet vel at alt er konfidensielt? -Ja, så klart.
Det er poenget. Jeg vil at du skal fortelle meg om det, mor til mor.
Hvorfor det?
Jeg vet ikke ennå. Om jeg skriver det, finner jeg kanskje ut av det.
-Takk igjen. -Hva skjer her?
Det er et trygt sted for brukere å injisere og bytte sprøyter.
Om veslejenta mi hadde dratt hit i stedet for å gjemme seg på rommet,
hadde hun kanskje ikke dødd.
Dette stedet eliminerer iallfall den faren.
Du burde bli med og se.
Om du virkelig ønsker å hjelpe og lege,
må du se det for det det er.
Ok. Er du klar?
Hei, Johnny og Diane.
Marissa, dette er Diane.
Hun koordinerer utdelingen av teststrimler for fentanyl.
Hun sier hvor jeg skal gå, hvordan jeg kan hjelpe. Hvordan...
-Går det bra, Marissa? -Unnskyld meg.
Søker du Toby Bennings? Legg igjen en beskjed.
Ducky! Jeg vil bare snakke med deg!
Ducky!
-Paige. -Hei.
-Er alt i orden? -Ja. Jeg er her for å snakke med Gina.
Hun gikk ut med noen venner. Hun kommer ikke hjem før senere.
Ok. Beklager om jeg skremte deg.
Jeg ville bare prate med noen som ikke føles som en forelder og har styr på ting.
-Skjønner. Jeg skal si at du stakk innom. -Vi snakkes.
-Paige! Bare bli med inn, om du vil. -Ja.
Vi er jo på en måte i slekt nå.
Så kom inn.
Herregud, så lenge du var borte. Jeg trodde jeg hadde drept deg.
Hvorfor i helvete følger du etter meg?
-Du drepte sønnen min. -Ikke faen! Tror du virkelig det?
Hva var det som skjedde, da?
Hva skjedde, Ducky?
Noen ringte meg og sa at Michael var i trøbbel.
At han måtte komme seg ut av huset.
Så jeg ringte ham og ba ham møte meg i knarkerbula. Jeg ville beskytte ham.
-Jeg visste ikke at de ville drepe ham! -Så beleilig, da.
Det suger, Mrs. Bennings.
-Han var min beste venn, for faen. -Hvem var det som drepte ham, da?
Jeg har aldri møtt ham. Han kjører en hvit pickup og har tatovering på hånden.
Det er alt jeg vet.
Ingen tror meg.
-Ducky! -Hva gjør du der inne?
-Herregud, mamma. Går det bra? -Ja, men jeg må snakke med deg.
Hva skjedde, Marissa?
Jeg fant din venn Ducky.
-Hva? -Ja.
Han var på matstasjonen. Jeg fulgte etter ham til jernbanegården.
Fulgte du etter ham? Han kunne ha drept deg, mamma.
-Jeg ville at han skulle snakke med meg. -Snakke med deg?
-Har dere noe whiskey? -Jeg drar og leter. Han må være i området.
-Er du sikker på at det var ham? -Ja.
-Sa han noe? -At det var en fyr med håndtatovering.
-At det ikke var ham. -Han er ingen drapsmann.
Så han som slo meg i svime, er ikke voldelig?
-Hva hadde du gjort om du ble forfulgt? -Du forstår ikke.
Han ba Mike om å møte ham der. Han la en felle for ham, Paige.
Bestefar så noen gå inn i huset over gata igjen i går kveld.
Takk! Si ifra om dere ser ham dra derfra.
TIL SALGS
Ducky?
Ducky!
Hallo?
Ducky!
Ducky?
Melding fra: Paige, Janine, Mike
Mike: Han prøver å skremme oss, bror. Ducky: Kom deg til bula nå!
Få Mike dit, ellers dør vi alle sammen. De vil bare snakke med ham.
518-44-9078 UKJENT
-Unnskyld, jeg var nede. -Får jeg komme inn?
-Hva skjer? Er alt i orden? -Ducky er død.
-Hvordan vet du det? -Jeg fant ham i det gamle huset.
Han begikk selvmord.
-Fy faen. Ok. -Herregud.
Ok. Sett deg ned, så henter jeg litt vann til deg.
-Går det bra? -Nei.
Her, drikk og pust dypt.
Fy faen.
-Var det noen andre der? -Nei, bare meg og...
Jeg så liket hans og stakk.
Jeg forstår. Ok. Hvorfor ringte du ikke nødsentralen?
Fordi jeg ikke burde være der. Jeg er her fordi jeg vet at du kan hjelpe.
Jeg er lei for det. Kondolerer.
Jeg skal få sendt ut noen med en gang. Bare ro ned og føl deg som hjemme.
Det tar bare to minutter, ok?
Hva faen?
Kode 10-56. Jeg vil bare at noen skal dra dit og sjekke.
Med en gang.
Ja, det er der.
Jeg vil at noen skal dra til 125 Eagle St. og sjekke en mulig 10-56.
Hold meg oppdatert.
Hold det hemmelig, Mitch. Dette er personlig.
Paige?
DUCKY
-Nei... -Gi meg telefonen, Paige. Gi meg den.
-Gi meg telefonen. -Trekk tilbake.
-Hør her. Du vet ikke hva som foregår. -Toby...
-Vær så snill. Jeg kan forklare. -Trekk tilbake, for faen.
-Gi meg telefonen. Jeg kan forklare. -Trekk tilbake, for faen!
Ro deg ned. Stopp, ok?
-Ro deg ned. Gi meg telefonen. -Dra til helvete. Flytt deg, for faen.
Trekk tilbake, for faen! Flytt deg! Ikke rør meg.
-Slipp meg! -Gi meg telefonen. Slutt, Paige!
Faen, faen, faen!
Paige. Paige? Hei...
Faen også.
Faen.
Hei, jeg er hjemme.
Gina! Ring etter en ambulanse, fort! Det er Paige, ring etter en ambulanse!
Hun falt på badet. Jeg tror hun har tatt overdose. Hun blør!
-Få en ambulanse hit, nå! -Ok, ok...
Faen... Faen.
-Toby, jeg tror Paige skjuler noe. -Ja. Hun ruser seg og har tatt overdose.
-Hva? -Hun er på vei til sykehuset. St. Peters.
Tang, takk. Sug.
Her kommer hun.
Hjertestans. Hent defibrillatoren!
Hei, pus. Her er en baby.
Du har vel aldri sett en sånn før.
-Herregud! Du skremte meg. -Beklager. Jeg låste meg inn.
-Er alt i orden? -Fint rom.
Perfekt for den vesle engelen.
Jeg må gi henne flasken. Kom.
Ok.
Sånn, ja.
Ja.
Hva er det?
Jeg har funnet noe.
Marissa, jeg fant det under trappen.
Jeg trodde det var et mirakel.
Som en gave, en påminnelse.
Men så oppdaget jeg blodet.
-Hvordan... -Jeg vet ikke.
Jeg har prøvd å komme på en mulig forklaring. Jeg...
-Har du spurt ham om det? -Nei.
Jeg finner ikke de rette ordene.
Hva skal du gjøre?
Jeg vet ikke hva som er rett å gjøre.
Jeg vet ikke om jeg klarer det heller.
Jeg vet det, jeg føler meg også skyldig. Vi har et spor, men ikke tenk på det nå.
Han tok med fentanyl til South End.
Kom igjen, mamma. Ta telefonen.
Ducky slipper ikke unna med det. Vi tror at han og Mike jobbet sammen.
Kanskje de begynte å krangle.
Jeg forventer ikke at du svarer. Det er noe jeg vil si deg, ansikt til ansikt.
Ok, mamma.
Du må være forsiktig med den jenta.
Jeg er veldig glad i deg. Ha det.
Vet du hvem som ringte ham, Paige? Det var Ducky. Vi sjekket telefonen hans.
-Hei. -Hun sover.
Er alt i orden, mamma?
Nei, ikke egentlig.
Oi, den har jeg ikke sett på årevis.
Det var pappas beste koffert.
Og han dekket den med klistremerker.
Tingene ligger oppi den.
Tror du det var det som tok livet av henne?
Ja, det virker sånn.
Begge hadde fentanyl i seg.
Jeg mener det, mamma. Du burde gå til legen.
Ja, jeg skal det.
Ok. Jeg prøvde.
Takk.
Denne veien.
Dette er Empire-linjen til New York City.
Den stopper i Hudson, Rhinecliff, Poughkeepsie, Croton-Harmon og Yonkers.
Endestasjonen er Penn Station.
Ha billetten klar til konduktøren kommer.
Husker du den kampen da Mike kastet et perfekt kast?
Helt til siste periode, da motstanderne fikk en home run?
Typisk hans flaks.
Ingenting av dette var meningen.
Det skulle være enkelt.
Da Mike fikk vite innholdet, nektet han å selge det eller gi det tilbake.
Hva trodde han at de kom til å gjøre?
Det er vel jeg som har uflaks.
Dette har ingenting med flaks å gjøre.
Jeg er redd, mamma.
Jeg også.
Min yngste sønn var den fødte idrettsutøver.
Storebroren hans, Toby, begynte å slå ground-baller da han var to-tre år.
Han var god. Toby også. Men Michael var spesiell. Han hadde en arm.
Bare vann, takk.
Han kastet 112 km/t som 14-åring. Talentjegerne sa at han kunne bli proff.
Vi ante ikke hvor mye skade han påførte skulderen på kastearmen.
Kanskje vi burde ha fått ham til å slutte.
Men som 15-åring ble han medisinert mot smertene.
Å påstå at jeg ikke visste bedre ville ikke vært helt sant.
Men jeg visste at en ungdom ikke burde ha så store smerter.
Så begynte jeg å merke endringer i oppførselen hans.
Det var annerledes med Toby. Han trengte vi ikke å bekymre oss for.
Tjenestemannen, den ambisiøse av dem.
Det er kanskje det eneste jeg fortsatt ser i ham.
Hans giftige ambisjoner.
Tross Mikes og Tobys ulikheter, var deres liv mer sammenflettet enn jeg ante.
Jeg går ut fra at du forstår hva dette innebærer.
Det vet jeg bedre enn noen andre.
Gi det et par dager. En uke. Hvor lenge du vil.
Tenk over det.
Og om du fortsatt vil publisere det,
så støtter jeg deg.
Det er bra.
Takk for at vi får passe henne i dag. Får jeg ta henne?
Hei, vennen. Hei, vennen!
Skal vi ha det gøy i dag? Ja visst.
Takk, mamma. Vi ses senere.
Vennen.
La oss dra.
"Morsmelk, brorsblod" av Marissa Bennings.
Tekst: Sunniva S. Olsen www.junefirst.tv