Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kdyby se nic z toho bývalo nestalo, mohl bych ti říct:
Podívej, to je tvůj dům,
napočítej do dvaceti, a já vběhnu na scénu.
Damire!
Slyšíš mě?
Zakřič, jestli nemůžeš jít ke dveřím!
Damire!
Vyrazím dveře. Uhni!
Vyrazím dveře, slyšíš mě?
Jsi v pořádku?
Není ti nic?
Drž to, jo?
Sanitka je na cestě.
- Nech mě. - Sakra.
Víš, jakou máš krevní skupinu?
Haló.
Volal jsem před chvílí. Chtěl jsem sanitku do ulice Creska 3.
Teď jsem přišel...
Je při vědomí. Myslím ale, že ztratil hodně krve...
... z ruky a z krku.
Ulice Creska 3, třetí patro. Ano.
Už jsou tady, děkuji.
Dobrý den.
Co se stalo?
Pokus o sebevraždu.
- Vy jste sem vlezl? - Ano.
Dobrý den.
Zvedni mu trochu nohy.
Obvaz, prosím.
Jak se cítíte? Máte bolesti?
Jak se jmenujete?
- Damir. - Damire? Je vám špatně, jste slabý?
- Je mi dobře. - Kdy se to stalo?
Kolem třetí.
Vážně kolem třetí? Teď je skoro osm.
- Vy jste jeho přítel? - Bratr.
Takhle jste ho našel?
Ne, stál. Upadl, když jsem vrazil dovnitř.
- Neznám jeho krevní skupinu. - To nevadí. Bude v pořádku.
- Pojedete s námi? - Ano.
- Bude to v pořádku. - Damire.
Damire, mějte oči otevřené, ať víme, že jste s námi, ano?
- Nemůžete jet s námi. - Ale ta doktorka říkala...
To jste špatně pochopil.
- Ale nejedeme daleko, do Rendićeva. - Kam?
- Ulice Rendićeva. - Poslouchej...
Uvidíme se tam!
Dobrý den, měl tady být můj bratr. Damir Lucić.
Ano, druhé patro vlevo, zeptejte se tam.
Dobře, děkuji.
- Dobrý den. To je můj bratr. - Dobrý den.
Má žloutenku typu C?
Ne, proč? Je všechno v pořádku?
Bude.
Sestra vám dá papíry k podpisu.
- Kde? - Leno!
Leno!
Pojďte za mnou, pane.
Zkontrolujte údaje, pak to podepište.
To je na jeho věci.
Hotovo?
Počkejte venku.
- Budu venku. - Nebude to trvat dlouho.
Jaký je teď postup, asi psychiatr, předpokládám?
Doktor vám všechno vysvětlí.
- Bruno Lucić? - Ano.
Potřebuji, abyste s námi šel do toho bytu, kvůli vyšetřování.
Jenom se zeptám, jestli mě tu nepotřebuje.
Nevíte, jak dlouho to bude trvat?
Jdeme.
Počkejte, jen se zeptám doktora.
Pojďte.
Co je s vámi?
Pojďte, na tohle nemám čas.
Musím se vrátit s policií do bytu, potřebujete mě tady?
Potrvá nám to minimálně půl hodiny,
ale pak se určitě vraťte.
A kdo jste vy? Máte soudní příkaz?
Pardon, nechtěl jsem dělat problémy, určitě toho máte plnou hlavu.
Jednotka 100.
Mluvte.
124 míříme na zadanou adresu.
Rozumím.
Dobrý den.
Vy jste se vloupal sem i dolů?
- Ano. - Vaši občanku, prosím.
On nemohl otevřít?
Ne, nemohl otevřít.
Volal jsem mu a všiml jsem si, že se něco děje,
tak jsem sem vrazil.
Můžete být konkrétnější?
Říkal něco o krvi.
- Teď si nevzpomínám. - To se vám vybaví.
Kdo utřel krev?
Kde?
Tady, tady a tady.
To netuším.
Vážně nevím.
Jak dlouho tady byl?
- Přijel kvůli práci začátkem roku. - Ještě tu neměl trvalé bydliště?
- To je možné. - Fajn.
A co ta jeho Beretta?
Půjčil si ji kvůli mně od kamaráda
a asi mu ji nevrátil...
Máte na ni zbrojní průkaz?
Nemám, ale nefunguje.
Potřeboval jsem ji na natáčení, pracuji v televizi.
Prověřte tu zbraň.
Nezlobte se, ale měl bych se vrátit do nemocnice...
Vraťte mu občanku. Můžete jít.
- Nechám tady jeho věci. - Ano.
- Děkuji, na shledanou. - Na shledanou.
Jdeme.
Nemohl jsem spát.
Vzal jste si prášky?
- Ne. - Pil jste?
- Ne. - Takže jen spánková deprivace?
Psychiatr vám dovolil ho vyslýchat?
- Nemůžete... - Mám vás nechat vyvést?
- Na tohle jste moc mladá. - Takové komentáře si nechte.
Běžte ven!
Je vás tady moc. Nechte pacienta dýchat.
Nekomandujte nás tady, paní. Vy jděte pryč.
Nikam nejdu.
V pořádku.
Chcete mě vystrčit ven?
V pořádku.
- Dejte mi číslo vašeho odznaku. - Proč, co jsem udělal?
Co jste udělal? Musíte to takhle komentovat?
Musíme sepsat hlášení.
- Já to jenom nechápu. - Kdo utřel tu krev?
- Co tím chcete říct? - Kdo utřel tu krev?
Která chodba?
- Kam jedete? - Na psychiatrii.
- Bolí to? - Ne.
Nejdřív si s ním promluví doktor, pak vy.
Dobrý den.
Promiňte, můj bratr měl nehodu.
Mám asi zvýšený tlak...
Můžete mi dát něco na uklidnění?
Posaďte se.
Děkuji.
Ahoj, mami.
Ne, nezapomněl jsem, že je to zítra. Neboj se.
Jo, taky je pozdravuj.
Hele...
Můžeš jít někam stranou?
Dobře. Neměj starosti.
Fajn, zavolej mi pak.
Dobře, to nevadí...
Ahoj.
Promiňte, to je můj bratr. Co s ním teď budete dělat?
Magnetická rezonance, pak se vrátíme.
Lucić!
- Vy jste jeho bratr, že? - Ano.
Měl štěstí, jen těsně minul krční tepnu.
Řekněte mi, byl váš bratr nemocen, trpěl depresemi?
Ne, nic takového.
Léčil se někde, chodil na terapii?
Ne. Minulý týden jsem ho přemluvil, aby zašel k psychologovi.
Nelíbil se mu, tak šel jinam, k soukromé lékařce.
Jak se jmenuje?
Vrljičaková, Sanda.
Všiml jste si, že něco není v pořádku a tak...?
Ano, byl skleslý. Což normálně nebývá.
A začal být hrozně nedůvěřivý, což mě vylekalo.
Měl z něčeho strach?
Měl pocit, že si o něm lidé myslí něco špatného,
ale nedokázal mi říct, proč to tak cítí,
nebo proč by si to o něm měli myslet.
Znám jeho kamarády a kolegy
a myslím, že kdyby se stalo něco zlého, dozvěděl bych se to.
Mluvil jste s nimi?
Přímo ne. Bál jsem se, že by mě taky začal podezřívat,
kdyby zjistil, že se na něj ptám za jeho zády.
Zažil nějaké trauma?
Před dvěma lety mu zemřel otec...
- Rozešel se s holkou... - Myslíte váš otec?
Ano.
Ale v nedávné době nic.
Měl radost z nové práce a že se stěhuje do Záhřebu...
Já nevím, on vám něco říkal?
Že několik dní nespal a že neví, proč to udělal.
- Bere nějaké léky? - Na magnetické rezonanci je plno.
- Uděláme to tedy zítra ráno? - Dobře.
Děkuji. Promiňte.
Ta psycholožka mu žádné léky dát nemohla.
Tak mi poradila, abych ho vzal k praktikovi
pro žádanku na psychiatrii.
Ale dali mu termín až za měsíc.
Dobře. Určitě si ho tu necháme na pozorování a pak se uvidí.
Byl to závažný pokus o sebevraždu.
Tohle nebylo žádné "volání o pomoc".
Ráno mu uděláme magnetickou rezonanci i odběry.
Jenom to dopíšu.
Takže zůstane tady, na psychiatrii?
Ano.
Dokud neurčíme, jestli je sám sobě ještě nebezpečný,
tedy dokud to nebezpečí nepomine.
Jen moment.
Dala jsem mu sedativa, tak se nelekněte, když bude malátný.
Dobře.
Můžu se s ním rozloučit?
- Jistě. - Děkuji.
Musíš tu pár dní zůstat.
Vysvětlila ti to doktorka?
Dobře.
Promiň.
To nic, neomlouvej se.
Vzdal jsem to.
No tak...
Všechno bude dobrý.
Máma to ví?
Budu jí to muset říct.
To asi neutajíme.
Dobře.
Mám tu s tebou zůstat?
Ne.
- Určitě? Klidně tu budu. - Jo.
Běž.
Přijdu zase ráno.
Fajn.
Co je tohle?
To jsme ti dali na pohřeb.
Mysleli jsme, že by sis vybral něco takového.
Byl to dárek od matky Kiky.
Vadí to?
Ne.
Máš tam cigaretu.
Jeden z tvých kamarádů chtěl, abych ti je dal do rakve.
To je milý.
Můžeš říkat jen to, co jsem ti napsal.
Myslím, že se známe tak dobře,
abys odhadl, co bych řekl.
To je pravda.
Proč to děláš?
Zažalovali jsme nemocnici.
Máme pocit, že to odflákli.
A jména doktorů jsem nezměnil.
Ve filmu jsou stejná jako ve skutečnosti.
A víš, co se říká: Když ti hoří dům, ohřej se.
Co máma?
Dobrý.
Snáší to líp, než jsem čekal.
Určitě brečí ze spaní.
Něco horšího, skučí.
Jsem rád, že jsem šel...
Jsem rád, že jsem za tebou šel do márnice.
Ona nechtěla.
Patolog nám to rozmlouval.
Ale...
Nakonec to nebylo tak hrozné.
Nejhorší bylo...
Nevím, jestli si pamatuješ ty mrtvé kočky a ptáky,
které jsme v létě nacházeli na poli?
Byl jsi taky tak...
Nafouklý.
Ty kočky si pamatuju.
Neomdlel jsem.
Toho jsem se bál, že zkolabuju, až tě uvidím.
Ale těžko se mi odcházelo.
Jako kdyby...
Jako kdyby tě někdo mlátil na hřišti a já se otočil a šel pryč.
Já vím.
Chtěl jsem vstát a dát ti znamení.
- Děláš si legraci. - Málem jsem to udělal.
Byl jsi tak klidný, že se mi zdálo, že se všechno kolem třese.
Nezlob se.
Já se nezlobím.
Musím jít.
- Už? - Musím.
Myslím na tebe.
Poslední smysl, který mi zůstal, byl sluch.
Byl to ohlušující rámus, jako když startuje letadlo.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
- Co se nám to děje? - No jo...
- To je všechno? - Jo, nedokázala jsem se sbalit.
Chceš jet rovnou do nemocnice, nebo nejdřív domů?
Do nemocnice.
- Vyspala ses? - Jo, vzala jsem si prášek.
- Je to kousek od tebe, že? - Jo, ani ne pět minut.
Nevím, co mám říct lidem z práce.
Komu?
Damirovým kolegům. Proč není v práci.
- Už mi volal Marin. - A co jsi mu řekl?
Nezvedl jsem to.
Nic jim neříkej.
Za chvíli je víkend. Pak se uvidí.
Mám zavolat někomu z jeho kamarádů? Třeba Nazlićovi?
Aby ho navštívil.
To nevím.
S tím mě teď neotravuj.
Ať se dá nejdřív do pořádku a pak se rozhodne sám.
Mluvila jsem s Naďou, zná hlavního psychiatra v nemocnici.
Takže máme štěstí.
Je to Slovinec.
Díkybohu.
Myslím, že je tady.
- Kde je? - Někde tady.
Promiňte.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Jsme příbuzní Damira Luciće, včera jste ho sem přijali.
Ano. Ale nezdržujte se tu dlouho. Můžete přijít odpoledne.
- Ale on není v pokoji. - Je tady u nás.
Jenom se zeptáme, jestli něco nepotřebuje.
Synku.
Ahoj.
Co ruka? Funguje?
Viděl jsi ji včera? Jako Terminátor.
Taky mě to napadlo.
- Kdy jsi přijela? - Teď.
- Pěkně jsem to zpackal. - Mohlo to být horší.
Hlavně že jsi naživu.
Jo.
Spal jsi vůbec? Máš takové oči...
Ano.
Určitě ti něco dali.
No...
Vzal jsem si i Valium.
- A ty? - Já jsem si vzala prošlé léky.
Smíte tady být?
Jo, ptali jsme se. Neboj se.
Říkala, že můžeme na chvíli a že se máme vrátit odpoledne.
Něco jsem ti přinesl. Ale nenašel jsem tvůj telefon.
- Máš ho doma? - Nepotřebuju ho.
Prosím. Přijďte kdykoliv po třetí hodině.
Musíme tady poklidit před vizitou.
Pojďme. Uvidíme se odpoledne.
Potřebuješ něco?
- Cigarety. - Jaké?
Bruno ví.
Co je?
Já chci jít domů.
- Do Splitu? - Ano.
Nevím, jak to chodí.
Teď jsi hospitalizovaný tady.
Mohl bych se asi zeptat, ale...
Je to tady v pohodě?
Nekývej hlavou, řekni to.
V pohodě.
Víš co?
Vrátíme se odpoledne, pak si popovídáme.
Nebudu tady teď dělat zmatky.
- Ano? - Dobře.
Tak já jdu.
Dobře.
Uvidíme se.
- Rádi bychom mluvili s dr. Kolakem. - Čtvrté patro, tam se zeptejte.
Ruka bude v pořádku a výsledky z krve jsou dobré.
Díkybohu.
- Čtvrté patro, poslední dveře. - Děkujeme.
Tak co si myslíš?
Myslela jsem, že na tom bude hůř.
Nechtěla jsem se ho moc vyptávat.
Jo, na to je čas.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
- Čekáte tady na doktora? - Ano.
- Ten blonďatý hoch je váš? - Ano.
Já tu mám dceru.
Holky jsou na druhé straně. Ještě to tu neznáte.
- Má tam teď někoho? - Ne.
Řekli mi, že je dole,
a dole mi řekli, že je tady.
- Nemusíš jít do práce? - Ne, ne.
Vedle záchodu je automat na kafe.
Děkujeme.
- Má nějaké ordinační hodiny? - Ne, je tady pořád.
Cože, nonstop?
Snažím se ho zastihnout už týden.
Takže kafe se hodí. Dáš si, mami?
Ne, díky.
Ráno mi řekla: "Dostaň mě pryč."
"Mám tě prosit na kolenou?"
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Čekáte tu na mě? - Ano.
My jsme Lucićovi.
- Ze Splitu? - Ano.
Pojďte dál, prosím. Dobrý den.
- Omlouvám se. - To nic.
Víte...
Provádíme pozorování, dlouho. I nepřímo...
Z toho, co nám hlásí sestry, to asi nejvíc...
Takže teď vám nic neřeknu.
Můžete nám dát nějakou prognózu? Vím, že je to těžké.
To se těžko řekne.
My nejsme chirurgové, co spravují zlomené končetiny.
Tady se na nic nespěchá.
Chce to hodně trpělivosti.
- Uvědomujete si to? - Ano.
Ano. Krok za krokem.
Rád bych věděl...
Celý měsíc se s ním snažím jakkoliv komunikovat.
Ale nevím, jak na to. Máte nějakou radu?
Buďte mu zkrátka bratrem.
Nemusíte být jeho terapeut.
To jsem ani nechtěl.
Ale tohle moc nezvládám.
Hlavně když začne být paranoidní.
Když s ním mluvíte, buďte upřímný.
Jeho reakce na vás jsou cenné.
Řeknete mi, co máte v plánu?
Nejspíš nějakou medikaci?
Ano. Medikace, terapie, pak se uvidí.
Promiňte, zapsala jsem si pár otázek.
Tak prosím.
Můžete mi říct, jaké léky bude brát?
Raději ne, vy si to najdete na internetu a budete z toho zmatení.
Ale já bych to vážně chtěla vědět.
Vy jste zvláštní žena.
- Co tím myslíte? - Prostě zvláštní.
Nevím, co na to říct.
Nevím, jak jste k tomu dospěl,
jen na základě našeho krátkého rozhovoru.
Vy nám nevěříte.
Jako kdyby...
A co auto?
Nechám ho tam. Chceš jet autem?
Ani ne.
Pojďme se posadit. Musím si zapálit.
Dobře.
- Máš cigarety? - Ne, koupím je.
- Kup i pro Damira. - Jo.
Tak co myslíš?
Co si mám myslet?
Když takhle mluví s námi, jak asi bude mluvit s Damirem.
My se aspoň umíme bránit.
- Říkal, že chce jet do Splitu. - Ano, slyšela jsem to.
To se nestane. Nemůžou ho propustit.
Dobře se pořezal.
Pravou ruku.
A krk.
- Ještě, že jsi mu zavolal. - Zvednul to.
Nemusel to zvedat. To je dobré znamení.
- Naďa zná Kolaka? - Chodili spolu na univerzitu.
A oba byli za války politicky aktivní.
Říkala, že se znají celkem dobře.
Trochu jsem si ho googloval.
Píše básně.
Sám si vydal jednu sbírku.
Jaká je?
Příšerná. Má plachetnici, a tak píše o palmách, lodích, vlnách a tak.
Přesně na to vypadá.
Z té cigarety mi buší srdce.
- Co si dáme k obědu? - Nevím.
Cokoliv.
Co bude mít asi on?
- Něco mu uvaříme. - Můžeš to udělat, prosím tě?
Jasně.
Já si vyhledám ty léky a pak si zdřímnu.
Bezva.
Včera mi bylo zle. Zvracel jsem, měl jsem horečku.
Já vím.
Pošli mi to e-mailem a já se na to mrknu.
Jo, neboj se, udělám to včas.
Díky. Ahoj.
Máš hodně práce?
Ani ne, není to nic důležitého.
Hlavně taky neonemocni.
- Chceš čaj nebo něco? - Ne.
Hej.
Co se stalo?
Pojď dál.
Kam jdeš? Pojď dál.
Pojď dál.
Mami, máme návštěvu.
Synku...
Co tady děláš?
Sedni si.
No tak...
Co se stalo?
Uklidni se.
Přišla vizita.
To byl asi doktor Kolak?
Ptali se, jestli umím číst lidem myšlenky.
Co jsi jim řekl?
Že neumím.
Ale neznělo to moc přesvědčivě.
Neboj. Určitě s nimi budeš ještě mluvit.
Prý si myslím, že se všechno točí kolem mě, proto jsem nemocný.
To ti řekl doktor?
Chtěl jsem jednomu z nich něco říct na chodbě.
A on mi řekl...
že nebude žádné individuální sezení.
To ti řekl, aby se tě zbavil? Nechápu to.
Třeba ti nechtěl ublížit, třeba jen pospíchal.
Nechci se tam vrátit.
Naďa zná doktora, který tam pracuje,
mělo by to být v pohodě.
Mělo by to tam být lepší než jinde.
Je to tak hrozné?
Myslí si, že jsem schizofrenik.
Oni vědí kulový.
Asi se snaží zjistit tvou diagnózu
a jak ti mají pomoct.
- Kdo volal? - Babička.
Co kdyby sis na chvíli lehl
a pak se uvidí, co bude dál?
Chceš se natáhnout v obýváku nebo...
Tam.
Tak si lehni.
Tady je oblečení, kdyby ses chtěl převléknout.
Kdybys něco potřeboval, řekni.
Právě volali z nemocnice.
- Co jsi jim řekla? - Nic. Že tady není.
Dobře. To jsi udělala dobře.
Nevím, co máme dělat.
- Co chceš dělat? - Musím si to chvíli rozmyslet.
Dobrovolně se tam asi nevrátí.
Taky si myslím.
Jak dokázali mít ve všem tak rychle jasno?
Teď mě mrzí, že jsem mluvil o jeho paranoie.
Myslím, že...
To bude asi policie.
Zůstaň tady.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Vy asi hledáte mého bratra.
Ano. Damira Luciće.
Ano, ale tady není. Volali nám z nemocnice, že odešel.
- Oni vám volali? - Ano.
Kde by mohl být?
- Nevíte? Ve svém bytě není. - Ne.
Chtěl jsem obvolat jeho známé, ale ti by se mi asi sami ozvali...
- Dobrý den. - Kdyby se nám ozval, zavoláme vám.
A co vy, madam? Jeho matka, že?
Ano, právě jsem přijela ze Splitu.
Máte jeho fotku?
- Nějakou současnou? - Ano.
Tady...
- To je z loňského léta. - Děkuji. Na shledanou.
Promiňte, jaký je další postup?
Informujeme policejní hlídky, prohledáme nádraží.
Děkujeme. Na shledanou.
Mohla ses tvářit víc ustaraně.
Víš, že můžeš kouřit i uvnitř.
- Je na balkoně. Jdu za ním. - Počkej, musíme udělat plán.
- Zavolám Nadě. - Kvůli cestě do Splitu?
Kdyby byl tam, bylo by to pro mě jednodušší. A ona je tam taky.
Kolak nám asi moc nepomůže.
Možná bude lepší, když zůstane tady a budeme pohromadě.
To neřeš.
Schovej je do trouby.
- Ani se nechci ptát, jak ti je. - Je mi fajn.
Chtěl bys raději do Splitu?
Asi jo.
Hádám, že je čas oběda. Všimnou si, že jsem pryč.
Neboj se.
Něco vymyslíme.
Na co myslíš?
O čem přemýšlíš?
Já nevím.
Řekni mi jednu věc...
Proč jsi utřel krev ze zdi?
Utřel jsi tu krev?
Vypadalo to divně. Bál jsem se, že by mohli obvinit tebe.
- Kde je máma? - Dělá oběd.
Volal Marin. Prý se ti nemůže dovolat.
Nechtělo se mi chodit do tvého bytu pro tvůj telefon.
Chceš si vzít můj náhradní?
Nepotřebuju.
Nechce se ti mluvit?
Nebuď tady dlouho.
Nevypadá tak špatně.
Naďa říká, že musí okamžitě do nemocnice.
Když se rozhodneme jet do Splitu, Naďa mu předepíše
stejné prášky, aby mohl pokračovat v léčbě.
A chtěla by ho vidět, než nastoupí do nemocnice.
- To zní, že nám chce pomoct. - Samozřejmě.
Hlavně nebuď negativní.
- Dobře, pojedeme do Splitu. - Můžeš řídit?
- Jo. Jen musím dojít pro auto. - Tak běž.
Chtěla bych odjet co nejdřív.
Ubal mi jednu.
Vezmi si moji.
- Máš je? - Jo.
Možná jsem mu měl vzít i něco na tu ruku.
Ne, zavázali mu to ráno.
Nechceš si sednout dopředu?
- Udělal jsem hrozný zmatek. - To nevadí.
Netrap se.
Nejsem žádný válečný veterán.
No a? Byl to jenom zkrat.
Veteráni a hladovějící děti v Africe
nejsou jediní na světě, kdo má problémy.
A co policie?
Policii neřeš, nejsme ve Švýcarsku.
Půjdeš do nemocnice ve Splitu. Nikomu jsi přece neublížil.
Tady. Stejné, jako jsi dostal ráno v nemocnici.
Napij se.
Řekli ti, co to bereš?
Když ti to neřeknou, ptej se. Chtěj po nich vysvětlení.
Oni se jen pořád usmívají.
- Co to je? - Antidepresiva a Valium.
Jedna moje kamarádka řekla, že když si poprvé vzala Valium,
napadlo ji, že ten, kdo ho objevil, by měl dostat Nobelovku.
Cenu za mír.
Myslím, že mám náhradní kalhoty.
Tady je telefon, jen musíme přehodit číslo.
Dej mi to.
To je tvoje?
To bylo v mých kalhotách?
Nevím.
Nech to být.
Oblékni se.
To jsem měl asi kvůli sklizni.
Oliv.
Neboj se.
Sedni si dopředu.
Neslyším tě. Zopakuj to.
Žádnou pekárnu nevidím.
Tady to je?
Už tě vidím, díkybohu.
Jsme tady.
Jen najdu volné místo.
Damire.
Víš, kam jedeme?
Za Naďou.
Chce si s tebou promluvit, aby viděla, jak na tom jsi. Nevadí?
Ptáš se ho až teď, když už je to všechno zařízené.
Mlč, troubo. Já mluvím s ním.
Jasně.
Uvidíš.
Nikdy nevíš, co ti nakonec pomůže.
Bruno.
Přestaň, prosím tě.
Nebudu chodit kolem horké kaše.
Myslíš, že to byla chyba? Pokusíš se o to znovu?
Ne.
Chtěl bys o tom mluvit?
Dobře.
Bruno, prosím tě.
Říká, že udělal chybu
a že už to znovu neudělá.
Když jsi šel pro auto,
řekl mi, že ani nevěděl, proč to dělá.
Že měl celou dobu před očima můj obličej...
... ale stejně to udělal.
Co se mu asi honí hlavou?
Víš, co mu řekl ten první psycholog,
ten, u kterého byl před Velikonocemi?
Co?
Aby se podíval na fotku táty,
zapálil svíčku a chvíli meditoval.
To by mu určitě pomohlo.
Měli bychom si rozmyslet, co řekneme v nemocnici.
Nic.
Řeknu, že to bylo moje rozhodnutí a že jsem se Damira ani neptala.
Ať si klidně zavolají policii.
Podívejme se na tebe, šéfová.
Byla na tebe milá?
Hej...
Řekneš mi, co se ti honí hlavou, když mlčíš?
Kdy?
Jako třeba teď, když nereaguješ.
Zeptej se mě znovu.
Co si myslíš o Nadě?
Je milá.
Lepší než ti doktoři v Záhřebu?
Myslím, že jsem nějaký druh zla.
Proč si to myslíš?
Jsme my dva nějaký druh zla?
Nemyslím, že jsme o nic lepší ani horší než ostatní.
Nemyslíš?
Musím tam jít hned?
Nejdřív půjdeme domů, něco sníme a sbalíme ti věci.
Souhlasíš?
Jo.
Pojedeme s Damirem domů
a cestou tě vyhodíme, abys koupil něco k jídlu.
Dobře.
Ahoj, mami.
Jo, dej mi ho.
Co je?
Co nemám dělat?
Ale co nemám dělat?
Jak to myslíš?
Jo, slyším tě, ale co nemám dělat?
Damire, co?
Nechce si vzít léky.
- V telefonu jen opakoval... - Jo, slyšela jsem ho.
Hlavně buď v klidu.
Ahoj.
Vůbec jsem ti v tom telefonu nerozuměl.
Proč to tak musí být?
Co?
Takhle?
Ale co?
Nedělej to.
Ale co? Co nemám dělat?
Nezabíjej se.
Co je s tebou?
- Nedělej to. - Neudělám.
Proč si to myslíš?
Slibuju. Slíbíš mi to taky?
Je ti zima? Donesu ti přímotop, jo?
Počkej.
Co se děje?
Myslím, že mu není dobře. Měl by jít do nemocnice.
Ale Naďa říkala, že vypadal líp, než čekala.
Je úplně...
Bojí se, že se zabiju. Projektuje se do mě.
Ptal ses ho na ty léky?
Kašli na léky. Musí jít do nemocnice.
Zajdu za ním.
Kde je?
Damire!
- Zkus zavolat na moje staré číslo. - Nebere to.
Počkej deset minut a pak zavolej policii.
- Myslíš? - Jo.
Pojedu ho hledat.
Co je?
Dobře. Zavolej Vedranovi a řekni mu, co se děje.
Jeho otec pracuje u záchranářů, třeba by mohli najít jeho telefon.
Máš to číslo?
Nevím, ta budova vedle hotelu.
Damire!
Ano...
Moje máma ti dala jeho číslo?
Asi si ho vzal s sebou.
Dobře.
Volá mi máma. Promiň, musím to vzít.
Fajn. Poděkuj za mě tátovi. Ozvu se ti.
Ahoj, mami.
Dobře, čau.
Hledala jsem nějakou jeho současnou fotku.
Tu jsem jim dal v Záhřebu.
Nechápu, proč ho musíme nahlásit jako pohřešovaného, když už to vědí.
Nevím. Řekli mi, že to musíme nahlásit osobně.
Záchranáři mají kontakty u policie
a pokusí se lokalizovat jeho telefon.
Díkybohu.
Sakra.
Dobrý den, přišli jsme nahlásit zmizelou osobu.
- Moje matka sem volala. - Ano, moment, prosím.
Je to naléhavé, protože...
Ano, já vím. Vaše matka to říkala. Zavolám tam.
Přišli nahlásit tu pohřešovanou osobu.
Dobře.
Přijme vás hned, jak dodělá jiný případ.
Tudy, že?
Musíte počkat, až vás kolega zavolá.
Nebere to.
Co ještě říkala Naďa?
Jen jsem jí řekla, o čem jste si spolu povídali.
Říkala, že mu nemáme vymlouvat jeho představy.
To jde mimo logiku.
Nechápu, jak mohl tak rychle zmizet. Možná je na zahradě.
Není, dívala jsem se.
Proč sis myslel, že bude u té budovy?
Odtud bych šel skočit já.
Myslel jsem, že bude někde, kde je málo lidí.
Promiňte, ale ví váš kolega, o co tady jde?
Ano, byl u toho, když jsem mluvil s vaší matkou.
Mohl byste...
Zkusím mu znovu zavolat.
- Druhé patro, dveře číslo 215. - Děkujeme.
Dobrý den. Přišli jsme nahlásit pohřešovanou osobu.
Moment.
Je to naléhavé...
- Má sebevražedné sklony... - Jenom to dodělám.
Přestaň mu pořád volat.
Vybije se mu baterka a nenajdou ho.
Chraň Bůh.
Možná jsem se přeslechla, ale když jsme odešli od Nadi,
myslela jsem, že říká, že je zlý člověk.
Přestaň mu pořád volat.
Co si přejete?
- Můžeme jít dál? - Ano, pojďte.
Nevím, jestli víte, o co tu jde.
Pokusil se o sebevraždu a utekl z domova...
Ano, ano...
Tohle vyplňte, prosím.
Řekněte mi, už jste začali vyhledávat jeho telefon?
Okamžik, hezky popořadě.
Je v ohrožení života, copak to nechápete?
Proč jste nám ty papíry nedali,
když jsme deset minut stáli dole jako idioti?
Dámo, já mám taky děti. Vím, jak se cítíte.
Volá Vedran, vyplň to.
Našli ho.
Asi šel ven pro pivo.
Je v pořádku...
My jsme na policejní stanici. Zavolám ti.
Je v pořádku. Našli ho na pláži.
Všechno je v pořádku.
Chtěl po někom cigaretu a někdo od vás si ho všiml.
Vezou ho sem... Tohle je třetí okrsek?
Ano.
Tak dobře...
- Omlouvám se, byla jsem neslušná. - Trochu ano.
Kudy teď?
Jak jste přišli, na vrátnici.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Co říkáš?
Oni mě zabijou.
Cože?
Počkejte s ním na chodbě. A vy pojďte se mnou.
A ty se neboj, chlapáku. Museli jsme tě chytit, protože jsi utíkal.
Pojďte za mnou.
Posadíme se?
- Tenhle je od Damira Luciće. - Dobrý den.
Co máme dělat?
Chcete si ho vzít domů, nebo ho máme odvézt na psychiatrii?
Tam ho svážou.
Myslím, že nemáme na výběr, protože on je...
- Na to je asi zákon. - Ano, chápu.
Ráno utekl ze Záhřebu.
Je rychlý a odhodlaný, na tom záleží.
Uděláme to takhle.
Kolegové ho odvezou do nemocnice.
Zjistěte, jestli něco nepotřebuje.
- Mám tady počkat? - Ano.
Zavolej Matiće, myslím, že je ještě dole.
Máme tu něco k jídlu, nechcete si taky dát?
Ne, díky.
- Co vy, paní? - Ne, děkuji.
A ty, kamaráde?
Dej si něco.
Třeba chleba se sýrem?
Mohla bych dostat trochu vody? Mám nízký tlak.
- Tady máte. - Děkujeme.
Chceš se napít?
Dej si, to je pramenitá policejní voda.
Zavolejte sanitku!
Můžete zavolat sanitku?
Jsi v pořádku?
S námi jet nemůžete.
Vezete ho na pohotovost?
Ano.
To bude dobré, není to hluboká rána.
- Teď ho... - Nic neříkej, prosím tě.
Uklidni se. Přece nechceš, aby tě takhle viděl.
Celý den to v sobě držím, a moc to nepomohlo.
Je nahoře.
Dobrý večer, jsme od Damira Luciće...
- Ano, pojďte dál. - Děkujeme.
Zlatíčko.
Není to nic vážného, ale pro jistotu uděláme rentgen.
Dobrý večer.
Doktor Maras, psychiatr.
Vám rukou nepotřesu, nechci vás namáhat.
Jak se jmenujete?
Musím se zeptat, abych viděl, jestli vnímáte.
Damir.
Co se stalo, Damire?
Můžeme mluvit za tebe, Damire?
Ano, prosím. Damir se může přidat, kdykoliv bude chtít.
Včera se v Záhřebu pokusil o sebevraždu.
Pak byl hospitalizován.
A...
Pak odešel z nemocnice a šel domů.
Dávali jsme mu dál léky.
Nakonec jsme se rozhodli ho nelegálně převézt do Splitu...
- Už byl někdy v takovém stavu? - Ne, nikdy.
- Zesílené prožívání nálad? - Ne.
Toho si lidé často nevšimnou.
Nuže...
Předepíšu mu léky. Vy jste ze Splitu?
Ano.
- Pane doktore, můžu? - Ano.
Připravím ho na rentgen. Počkejte venku, prosím.
- V čekárně. Bude to jen chvilka. - Dobře.
Ještě se uvidíme. Zůstane tu, dokud se nezahojí rána...
Pak ho převezeme na psychiatrii
a budeme ho dál léčit. Pak se uvidí, co dál.
Nerozloučíme se s ním?
Ne, počkejte venku...
Uvidíme ho, až ho povezou na rentgen.
Teď odpočívá.
Nebojte, nebude to bolet.
- Dobrý večer. - Dobrý den.
Dobrý večer.
- Zavolám Nadě. - Dobře.
- Co se děje? - Horečka sobotní noci.
Nebere to.
Mohl bych se taky převléknout.
Pojďte dál, prosím.
Pojďte, prosím.
Ano?
Je mi líto.
Resuscitace byla neúspěšná.
Zemřel.
Upřímnou soustrast.
Zranění hlavy bylo...
To jste se asi spletl, my jsme Lucićovi...
- Já vím. - Teď jsme přijeli...
Byl jsem náhodou dole, snažil jsem se ho resuscitovat...
To okno bylo...
BEZPEČNÉ MÍSTO
České titulky Tereza Tesařová Iyuno 2023