Jeg ville aldrig dræbe.
Jeg ønskede aldrig at gå i krig
for at tjene på andres elendighed.
Sådan var jeg ikke.
Jeg var en simpel fyr, en flink fyr,
der elskede fyrværkeri og bordfodbold.
Jeg drømte ikke om et palæ med en swimmingpool.
Men når du er et nul, tror du, at du fortjener alt.
Selvom du ikke aner, hvordan verden fungerer,
og du er ligeglad.
Jeg vidste intet om politik.
Jeg vidste intet om Den Kolde Krig.
Jeg kunne hverken finde Moskva, Washington, Yemen eller Prag på et kort.
Min verden gik fra Aluche
og sluttede på La Castellana.
Vold var en måde at afreagere på.
Ideologi betød intet.
Che Guevara var en T-shirt.
Livet var simpelt,
med helte og skurke.
Døden var noget, der skete for junkierne i mit nabolag.
Sådan var det, indtil Leo Farads familie bemærkede mig.
Et blik af skønhed og forførelse.
Et brutalt blik, der udstrålede uforskammethed.
Men også ren uskyld,
helt fri for synd.
Eller den dybde, der følger med at kende verden
og have magten til at styre den.
Sådan var familien Farad. En lykkelig familie.
Noget, jeg aldrig havde.
Derfor ville jeg være som dem,
en del af klanen.
Også selvom det krævede vold.
Det er mig. Oskar.
27 år gammel.
Ingen uddannelse,
men jeg tjener 60.000 pesetas om måneden som aerobicsinstruktør.
Min undervisning var en kæmpe succes.
Så jeg tog en beslutning.
Og åbnede mit eget studie.
Nej, Manuel.
Jeg kan ikke åbne et aerobicsstudie i Lavapiés.
Det er et dårligt kvarter. Folk er fattige.
Og hvad så? Vil du kun have rige kunder?
Det er onkel Manuel. En minearbejder i hele sit liv.
Han blev den førende ekspert i sprængstoffer i Riotinto.
Han gik på førtidspension,
så han åbnede en fyrværkeributik i Madrid.
Hans plan var at opfinde et stille fyrværkeri,
der ikke generede børn eller hunde.
Han sagde, at Spanien var det festligste land i Europa,
og patentet ville gøre ham rig.
Lort.
Mens han arbejdede på formlen,
foreslog jeg at investere i aerobics og blive partnere.
FANTASTISKE LOKALER
Nej. Vi må finde noget her i Salamanca-kvarteret.
-Det er for dyrt. -Men det er her, mine kunder er.
Det er her, de arbejder.
Det er her, folk med penge bor, og de bruger dem i et fitnesscenter.
Se hvordan folkene går klædt.
Hvordan de spiser.
Hvordan de smiler.
Se.
Den pige derovre.
Tror du, at hun ville spise en calamari-sandwich?
Nej, vel?
Sådan en kvinde
sætter aldrig fod i Aluche eller Lavapiés.
-Kaffe. Behold resten. -Ren elegance.
Sådan kvinde er ren elegance.
Sådan en kvinde har ikke brug for aerobics.
Der tager du fejl.
Det handler ikke kun om at forbrænde fedt.
Det handler om at frigive endorfiner og forkæle sig selv.
-En øl er nok for mig. -Ikke overraskende.
Du har brugt halvdelen af dit liv i en mine.
Det gav mig penge til at investere.
Men så må du forstå dette.
Det er enkelt. Vi har brug for et billigt sted.
-Og i Salamanca-kvarteret. -Hov! Stop!
Lad være! Slip mig!
-Slip! -Lort...
For helvede.
For helvede!
Hallo!
Det er sikkert hendes kæreste! Oskar!
Stop!
Lort!
-Hvad fanden laver du? -Hjælper dig.
-Hvem bad om det? -Han holdt dig fast.
Hvad laver han?
Oskar!
-Kom, lad os gå. -Ja.
Gå.
-Rend mig! -Kom, for fanden.
-Taxa! -Kan du fatte det?
Jeg sagde jo, han var hendes kæreste!
Hun er fandeme sindssyg.
Det kunne bare have været en anekdote.
Et forsøg på at imponere en potentiel kunde.
Noget, du glemmer, og livet går videre.
Krudt, fitnesscenteret...
En normal fyrs drømme.
Men normalt har skæbnen intet at gøre med tilfældigheder
og meget at gøre med udholdenhed.
Godmorgen, Paulita. Hvordan går det?
-Juana. -Hej.
-Er din ankel okay? -Bedre, tak.
-Menthol svigter aldrig. -Nej.
-Merche. -Hvornår spiller du flamenco?
Lad os gemme flamencoen til en tablao-scene.
-En rumba. -Ja, ja.
Oskar.
Kan du huske mig?
Hvordan har din kæreste det?
Han er ikke min kæreste. Jeg dater ikke den slags.
Det kunne ellers passe dig med dit temperament.
Hvilket temperament?
Jeg ville bare sige, at jeg ikke har brug for hjælp.
Jeg har været i værre situationer. Jeg kan håndtere dem.
Kom du for at skælde mig ud igen?
Jeg kom for at takke dig. Intet mere.
På caféen sagde de, at du arbejdede her.
-Er du en træner? -Aerobicsinstruktør.
Jeg hedder Sara.
Rart at møde dig.
-Jeg tager en kandidatgrad tæt på. -I hvad?
Forretningsadministration.
Men jeg er advokat.
Ligesom mange af mine kunder.
Der er forretningskvinder, advokater, ingeniører...
Kun kvinder?
Det er det med aerobics.
Undskyld mig, men jeg skal til at begynde.
Vil du være med?
Nej, tak.
Det renser sindet.
-Måske kan du lide det. -Jeg bor ikke engang i Madrid.
-Hvor bor du? -Marbella. Semesteret slutter næste måned.
Godt. Fortæl mig din størrelse, så skaffer jeg nogle tights.
Nej, virkelig.
Jeg ville bare sige tak.
Hej.
Kom nu, Juana!
Dit knæ! Stræk den bagdel! Sådan.
Nå, Sara? Nu har du brug for hjælp, hva'?
Kom så!
Ret knæene, tak!
Godt.
Sådan der.
Godt, Sara.
-"Farath"? -Nej, Farad.
F-A-R-A-D.
-Hvor stammer det fra? -Algeriet.
-Er du araber? -Halvt.
Min bedstefar kom fra Tanger, men han var fra Calabrien.
Jeg er 1/4 afrikansk, 1/2 fra Madrid og 1/2 fra Catalonien.
-Men fortæl mere om dig selv. -Mig?
Ja. Hvor er du fra?
Fra Virgen de las Casas børnehjem på vejen til Brunete.
-Er du forældreløs? -Næsten.
Min far døde, da jeg var seks, og min mor glemte alt om mig.
Hvad mener du?
Hun sendte mig til børnehjemmet, da jeg fyldte syv,
for at gøre mig til en mand,
og så flyttede hun ind med en af mine fars venner.
Du laver sjov.
Nej, så sjovt er mit liv bare.
Jeg elsker forældreløse børn.
Hvad?
Jeg mener det. Min far siger, at de er rene.
De har ingen familietraumer. De er som uskrevne bøger.
Poetisk.
Jeg har en onkel ved navn Manuel.
Han har altid været der for mig.
Han besøgte mig i weekenderne,
og på helligdage tog han mig med til sit hus i Huelva.
Han er min familie.
Men du voksede op alene.
Man vænner sig til det.
Det kunne jeg ikke.
Jo, det er jeg sikker på.
Mange gange er ensomhed en god ting.
Kulden er den hårde del.
Jeg husker vintrene.
Det var i sandhed iskoldt.
Og da det var tid til at gå udenfor,
løb vi alle ud for at få en plads
mod væggen, hvor der var lidt varme
fra en ovn bagved.
Og jeg kan huske, at jeg sad der,
og så på bygningerne på den anden side.
Jeg kiggede på vinduerne,
lysene, hjemmene,
familierne, der spiste middag...
Og det er mit liv.
Jeg har brokket mig i et år
over Madrid, menneskerne og kaosset...
Jeg ville være færdig med skolen.
Men du skiftede mening after aerobics.
Selvfølgelig.
Min familie bor i Madrid, men vores forretning er i Marbella.
-Hvilken forretning? -Import-eksport.
-Eksport? -Ja.
Den fyr, du slog...
-Du behøver ikke at forklare. -Jo.
Han er en svindler. Han forsøgte at snyde min far.
Vi meldte ham til politiet...
Det følger med, når man driver forretning.
Jeg prøver at starte en.
-Virkelig? -Ja.
Jeg vil sige mit job op i fitnesscenteret
og åbne mit eget i stedet.
Jeg er grunden til, at kunderne kommer tilbage.
-Du ville tjene godt. -Siger hvem?
Pigen, jeg hjalp på gaden, der ikke havde brug for mig,
eller den specialiserede advokat?
Jeg må gå nu.
-Noget galt? -Nej, det er min fars chauffør.
Han insisterede på at hente mig.
-Jeg vil gerne se dig igen. -Ja.
Nej, ikke "ja". Hvornår?
Du er romantiker, Oskar.
Romantik? Jeg taler om undervisningen.
-Farvel. -Farvel.
Hun er noget særligt.
Ja, hun har en chauffør og en Rolls-Royce...
Det er ikke det, jeg mener. Jeg tror, der er en gnist.
En gnist? Du forstår det ikke.
De rige folk i Marbella ser ned på os.
-Du har aldrig været i Marbella. -Men jeg er andalusisk.
Jeg ved, hvordan fine folk er.
Sara er ikke fin. Desuden var hendes bedstefar araber.
Det er endnu værre.
Så er det nu.
For helvede.
Jeg installerede klimaanlægget for to år siden.
Det skulle ikke skabe problemer.
Fyrre mennesker kommer til at hoppe og svede herinde.
Jeg har set værre.
Vi bliver nødt til at male væggene.
Intet problem. Det bliver aldrig en tømrerbutik igen.
Undskyld mig.
-Nå? -Flot.
Flot, men skide dyrt.
Ja, men vi er to gader væk fra Nuevos Ministerios.
Det bliver svært at betale for ombygningen og huslejen.
Vi genvinder investeringen om tre måneder.
-Det er ikke realistisk. -Stol på mig.
Bare stol på mig.
Nå, det var agenturet.
Der er andre, der vil se stedet.
Vi køber det.
Godt, så som jeg sagde,
depositum er 150.000 pesetas.
Det tager min onkel sig af.
Ikke sandt?
-Godmorgen. -Oskar!
Jeg troede ikke, du kom tilbage.
Det lyder fatalistisk.
Du er den første kunde, der ikke kom igen efter første gang.
Jeg har haft travlt,
men jeg er her nu.
Ingen tights i dag?
Jeg kom for at give dig denne invitation.
Det er til min fars fødselsdagsfest.
Her er adressen.
Til en familiefest i Marbella?
Nej, det er i Madrid.
Min far har venner fra udlandet. Det er mere praktisk.
-Hvorfor er jeg inviteret? -Du reddede mig, ikke sandt?
Jo, det er rigtigt.
Du kan møde potentielle kunder. Du vil elske det.
Vi ses derhenne.
Godt.
Forresten...
-Skal jeg have jakkesæt på? -Nej.
Vær dig selv.
Tag ingen gave med.
-Din invitation? -Ja.
-Velkommen. -Tak.
Du skulle ikke tage noget med.
-Det her er... -Det er skørt.
Ja, min far elsker skøre ting.
Kom, jeg vil præsentere dig.
Min far elsker ham.
Det var ikke nemt at hyre ham til at optræde i dag.
Det kan jeg forestille mig.
-Skal vi? -Ja.
Hvad sagde du, din far arbejder med?
Import og eksport af apparater.
"Fader, jeg har en guanajo." Og præsten siger:
"Hvor længe vil du fjolle rundt med den skide guanajo?"
"Guanajo" betyder "idiot" i Cuba.
-Du er næsten... -Far.
Oskar. Aerobicsfyren.
Åh, flaskefyren.
-Undskyld mig? -Du slog svinet
med en flaske, ikke?
-Jo... -Kom her.
Knægten har nosser.
-Rart at møde dig. -Kaspar, min fars makker.
-En fornøjelse. -Og det er Lopera, en gammel ven.
Du burde få en medalje, knægt.
Er du også i import-eksport-branchen?
Nej, desværre. Jeg er tjenestemand.
Lopera er rigspolitichef.
Wow.
Og hvad laver du?
-Aerobicsinstruktør. -Det ved Jane Fonda forhåbentligt ikke!
Far...
Her.
Den bedste mojito. Min cubanske ven Henry lærte mig det.
Hemmeligheden er at bruge hvid rom og sort sukker.
-Kunne han ikke komme? -Han kunne ikke få visum.
Han bor i Prag.
Men Prag er ikke langt væk.
Ligegyldigt. Det er kommunist Europa. Hørt om Den Kolde Krig?
De slap Kaspar ud af Polen, fordi han har mange venner.
Ligesom sangen.
Se lige det her. Kongerejer fra Huelva, autentiske.
Jeg plejede at købe dem i Portugal og sælge dem
i Vigo. Jeg sagde, de var fra Huelva.
-Er du i skaldyrsbranchen? -Nej.
Han kan ikke sidde stille. Min far redder ham
-hver gang. -Det skulle komme fra dig?
Hvad laver du så nu?
Jeg har lige fået mit yachtskipperbevis.
-Yacht kaptajn? -Ja, vi har en yacht i Puerto Banús.
-Sara kan tage dig med. Du vil elske det. -Bestemt.
Du voksede op på et børnehjem, ikke?
Jo, det gjorde jeg.
Kommer der mange søde fyre til din undervisning?
Min søster er desperat.
-Rend mig. -Det er jo sandt. Vent!
Oskar!
Det er min onkel Khalid.
-Du må være "flaskefyren." -Rart at møde dig.
Velkommen.
Fra Palæstina, men bor i Tunesien.
Eller Tripoli eller Damaskus eller Paris...
-Mit hjem er overalt. -Wow.
Min niece siger,
-du er aerobicslærer. -Det er rigtigt.
Ligesom Jane Fonda.
Sara, kom her!
Ja! Jeg er tilbage om lidt.
Ved du, hvor badeværelset er?
-Spørg i køkkenet. -I køkkenet.
Okay, tak. Dejligt at møde dig.
Et øjeblik, tak.
Far, kan du komme herhen?
Jeg husker tydeligt
Min barndoms daggry
Hans hænder, stærke og blide På samme tid
Senere lærte han mig at drømme
Ikke at være bange for at flyve
Denne sang er til far
Til manden, der gav mig livet
Som et lys i mørket
Oplyser han mig Og giver mig visdom
Denne sang er til far
Til manden, der gav mig livet
Som et lys i mørket
Her, Oskar. Se på min søster.
Denne sang er til far
Til manden, der gav mig livet
-Mange tak! -Bravo!
Tak, venner. Jeg har kendt mange af jer i evigheder.
Alt, hvad jeg er og alt, hvad jeg har, skylder jeg min familie.
Det skylder jeg min kone, Carmen.
Og mine børn.
Jeg har knoklet hele mit liv.
Jeg er gået glip af meget på grund af mit arbejde,
og nu, hvor jeg fylder 55, og den forbandede alderdom nærmer sig,
vil jeg bare være sammen med dem, og forhåbentlig også et barnebarn snart
og finde en klub, hvor jeg kan spille petanque.
Tak, mine venner.
Nyd resten af festen!
-Bravo, far! -Tak.
-Går du allerede? Det kan du ikke. -Jeg har undervisning i morgen.
-Men det er for tidligt. -Jeg bor langt væk.
-Hvor skal du hen? -Han går.
Bliv. Festen er lige begyndt.
-Jeg skal undervise i morgen. -Hør.
Vi laver te, hvis du er beruset, så du kan blive lidt længere.
Nej, det er okay.
Tak for er en vidunderlig fest. Mange tak.
En fod, der kom ud af væggen?
Jeg så det, for fanden!
Fyren var kneblet, jeg sværger.
-Hvad vil du gøre? -Mig? Ingenting.
Det er ikke mit problem.
Hvad hvis de er gangstere?
Der var en politichef til festen.
Det er, hvad de sagde.
-Hvem ved. -Jeg ved ikke, Manuel.
Der var mange underlige folk.
Underlige hvordan?
Afrikanere, arabere, polakker, cubanere... Underlige mennesker.
Kommer de efter dig?
Ingen ved, hvad jeg så.
Hvad vil du sige til hende? Hvis hun bemærker at...
Jeg tror ikke, jeg ser hende igen.
Hun bor i Marbella og er snart færdig med studiet.
Du sagde, at du kunne lide hende, og der var en gnist imellem jer.
Hun kommer ikke tilbage.
Sara er rig. Vi er alt for forskellige.
Hun ville vise taknemmelighed, det er alt.
Jeg fik lidt ondt i skulderen.
Det er normalt, Juana. Du lavede den her bevægelse...
-Måske mangler vi privatundervisning. -Når som helst.
Kan du lide couscous?
Algerisk mad.
Der er sted i nærheden, der laver fantastisk mad.
Jeg ville gerne, men jeg skal undervise klokken 16.
Det er om to timer.
Ja, men jeg skal forberede mig. Jeg har brug for at strække ud.
Okay.
Så du afviser mig?
Jeg var overrasket over, at du gik så tidligt.
Som om der var sket noget.
Hvad laver din familie virkelig, Sara?
-Hvad mener du? -Fødselsdagsfest med Julio Iglesias,
et fantastisk palæ,
afrikanske, arabiske, polske, cubanske gæster...
Import og eksport af apparater. Jeg har allerede sagt det.
Og fyren i kælderen? Var han et køleskab?
Åh gud.
-Derfor gik du. -Hvad ville du have gjort?
Jeg ville have spurgt.
Spurgt om hvad? Hvordan?
"Hvorfor er der en fyr i kælderen, som er fyldt med blå mærker?"
Beklager, men du har en vild fantasi.
Det var ikke min fantasi. Jeg så det.
En fyr kneblet og banket i et hus,
-der tilhører dig! -Oskar, du tager fejl.
Du så en skiderik,
der prøvede at narre mig og min familie,
ligesom fyren på gaden den anden dag.
De arbejder sammen.
Ved du, hvorfor han greb mig sådan?
Han ville vide, hvor hans partner var.
-Det er det, der skete. -I kidnappede ham.
Hvad fanden er det, du siger?
Min far ville bare skræmme ham. Han lod ham gå.
Ja, hvis du siger det.
Vil du med hjem til mig?
Jeg kan køre dig.
-Så kan du selv se. -Sara.
Hvis du tror, vi er en familie
af gangstere, der kidnapper mennesker,
hvorfor gik du ikke til politiet?
Jeg er ikke den slags person.
Jeg ville tale ansigt til ansigt.
Er det derfor, du skred?
Oskar, hvorfor er du her med mig?
-Hvorfor hjalp du mig? -Fordi han slog dig.
Er du sikker?
Eller fordi du så en rig pige og tænkte, at jeg kunne være din gyldne billet?
-En billet til hvad? -Det ved jeg ikke.
Penge er meget attraktive.
Du ønsker at blive uafhængig,
åbne dit eget aerobicsstudie og blive til noget.
Få succes.
Du ved ikke, hvad du taler om. Rend mig.
Ved du hvad?
Jeg elsker din personlighed. Du er ambitiøs og dristig.
Hvis du ikke var gået med i dag, havde jeg tænkt: "Han er en taber."
"Han har ikke mod til at sige, hvad der er galt."
Men her er du, med mig.
Fordi du er ligesom mig.
-Hvad fanden skal det betyde? -At det er okay,
-at jeg er din billet. -Til hvad?
Noget, jeg har tænkt på, siden jeg prøvede din time.
Hvad med at åbne et center i Marbella?
Marbella?
Det er fyldt med rige mennesker, der gerne vil forbrænde kalorier.
Prøver du at købe mig?
Nej, Oskar.
Du er genial til at få piger til at svede. I økonomi kaldes det en mulighed.
Det er dit valg. Du kan blive i tredje division,
eller hoppe ind i den store liga.
Min onkel har allerede lejet et sted.
Bare rolig.
Det haster ikke.
Tænk over det.
Jeg skal nok stoppe med at genere dig, hvis du siger nej.
Du aner sgu ikke, hvad du roder dig ud i.
Jeg vil bare prøve.
Hvad fanden vil du prøve?
De mennesker er som hajer. De spiser dig, før du ved af det.
Tænk ikke på det her sted.
Hvis det går i Marbella, er det godt.
Det er dit studie. Jeg er her bare for at hjælpe dig.
Jeg prøver bare at være realistisk.
Realistisk?
Din opsparing er kun nok til at få mig i gang.
Vi må bede om et lån senere.
Det var ikke det, du sagde før.
Det er en mulighed, Manuel. En enestående mulighed.
Du lader dig blænde af bilen, chaufføren, huset...
Hun vil give 200.000 på forskud.
-Jeg har mere end en million. -200.000 dollars.
Det er 32 millioner pesetas.
Hvis du vil se de andre rum,
så bare sig til. Jeg viser dig rundt.
Hold da kæft.
Eller måske kan jeg byde på et glas vin i stuen.
Min far har en fantastisk vinkælder.
Min familie.
Se, det er min bror Hugo.
Det er Tanya, og det er mig.
Jeg kommer fra et skidt sted, Sara.
-Det ved jeg. -Nej, det gør du ikke.
Jeg voksede op på et børnehjem.
Halvdelen af dem, jeg voksede op med,
er enten døde eller døende. Skide stoffer.
Hvorfor fortæller du mig det?
Fordi du skal forstå,
at jeg ikke vil have problemer, slagsmål,
tæsk eller noget i den stil.
Jeg vil bare klare mig.
-Forstår du det? -Fuldstændig.
Okay.
Alt skal være lovligt.
Lovligt og gennemsigtigt.
Alt, hvad min familie gør, er lovligt og gennemsigtigt.
Det er derfor, vi har dette hus. Hvidt og med vinduer.
Fordi vi er åbne.
Sommetider lidt for meget.
Er der andet?
Er der andre overraskelser?
Jeg har en pistol
-i mit natbord. -For fanden.
-For en sikkerheds skyld. -Okay.
Vil du se den?
Er den ægte?
Selvfølgelig.
Må jeg holde den?
Vil du have en joint?
Okay.
Er det første gang, du holder en pistol?
Ja.
-Ved du, hvordan du bruger den? -Selvfølgelig.
Far tog mig med på skydebanen.
Skræmmer den dig?
Nej, det er ikke frygt.
Det er respekt.
Ideelt set bør folk respektere dig uden pistolen.
Det siger min far altid.
Din familie er stadig i Marbella, ikke?
Min familie bider ikke.
Du kan blive, så længe du vil.
Desuden har vi meget at tale om.
Såsom?
Skal studiet være nær havet? Marketingbureauet skal...
Marketingbureau?
Det bliver Marbellas første aerobicsstudie.
Det skal være fantastisk.
Dit liv er ved at ændre sig.
Hendes forældre er næsten aldrig i Madrid.
Jeg bor hos hende, mens vi forbereder studiet.
Tror du, det er et eventyr? Ligesom Askepot?
Du kan bo i min lejlighed, hvis du vil.
Vi burde lukke her, hvis du åbner et studie i Marbella.
Måske fungerer det ikke i Marbella.
-Men du håber, at det gør? -Jeg vil bare prøve.
Ligesom dig, da du kom til Madrid.
Jeg forlod ikke nogen.
For fanden, Manuel. Jeg forlader dig ikke.
Men måske burde vi spørge din kone, hvad hun syntes.
Taler vi om min kone nu?
-Du efterlod hende der, ikke? -Jo. Med halvdelen af mine penge,
og jeg måtte ikke få noget.
Du havde ret til at gå, Manuel.
-Lad mig få min ret. -Hvilken ret?
Retten til at tage fejl.
Så gå ud og tag fejl.
Jeg husker, hvad han sagde, fordi det var en forudanelse.
Men jeg lyttede ikke. Jeg så det ikke komme.
Jeg var stadig den dreng, der elskede fyrværkeri og bordfodbold,
som ikke vidste noget om politik
og troede, at verden var, hvad den så ud til at være.
Men nogle ting kan kun læres på én måde...
Den hårde måde.
Hvor er Kamal?
-Sig det, kælling! -Lad mig være!
Lad mig gå!
Hvor er han?
Du begår en fejl. Jeg ved ikke, hvem du taler om.
Hvor er han?
Lad mig gå, for fanden!
Hvor er Kamal? Fortæl mig det!
Fortæl mig, hvor han er!
Jeg ved ikke, hvem du taler om. Det har jeg jo sagt.
Jeg kender ham ikke!
Sig det!
Kælling!
Hvor er min ven?
Jeg siger, at jeg ikke kender ham. Hør nu efter!
Hvad har du gjort ved ham?
Sig det, kælling.
-Sig det. -Jeg ved ikke, hvem du mener.
Hvor er Kamal? Hvor er han?
Forsvind!
Stop der!
Hvad gjorde du med den anden?
Han faldt ned ad trappen.
Er han i live?
-Aner det ikke. -Gå ud og tjek.
Vær sikker.
-Trækker han vejret? -Måske.
-Han er død. -For fanden!
Skal vi ringe 112?
Nej.
Hvad fanden foregår der, Sara?
De ledte efter den anden fyr.
Du sagde, du lod ham gå.
Jeg må ringe til min far.
Han ordner det.
Sara!
Hvem fanden er I mennesker?
Tekster af: J.A. Kristensen
Kreativ supervisor Ulla Dubgaard