Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Otroka, pohitita.
- Mami, ne najdem svoje šminke. - V kovček sem jo dala.
- In moj lak za nohte? - Tudi.
- Kaj pa mojo tablico? - Tukaj je.
- Dedek ne gre z nami? - Po tem, kar je naredil lani? Ne.
Ubogi dedek. Mami, preveč si zamerljiva. -Kaj to pomeni?
Da preveč zameri.
Ja, mami zameri vse.
Gremo. Ne smemo zamuditi vlaka. Ključi.
Gremo.
OTROCI SE IMAJO DOBRO 2 JA, ZNOVA SE JE ZGODILO
Ne vem, kaj je z Ricardom. Vedno zamuja.
Vlak odpelje čez deset minut. Gremo gor?
- Tam sta! - Tukaj sva!
Živjo, otroci.
Ne morem se navaditi nanj.
Kako si, Fernandito? Letos nisi vzel kuščarja?
Ne, vzel sem brata.
Ježeš. Ljubši bi mi bil kuščar.
Meni tudi.
- Otroci, gremo na vlak. - Res nočeš, da grem s teboj?
- Hecaš se. - Si še vedno jezna zaradi tistega?
Dobro se je končalo. Ne moreš sama z njimi.
- Letos imajo okrepitve. - Nisem sama.
Grem z nekom, ki je bolj zbran kot ti.
- Stežka sem prišel. - Ja.
Z njim greš? On je bil kriv za vse.
Seveda ne. Prišel se je poslovit od otrok. In kot vedno zamuja.
- Oče, sta že na vlaku. - Kdo gre potem s teboj?
- Nekdo, ki je bolj odgovoren od vaju. - Živ!
- Susana, Unaijeva mama? - Znana kot Trčena Susana?
Prava se oglašata.
Nisva čudna, obsedena z nihali, čakrami in tibetanskimi posodami.
- To je bila faza, ni več takšna. - Oprosti za zamudo.
Težko je bilo najti taksi, ki ima na tablici palindrom.
Hecam se. Takoj je prišel, seštevek števil pa ni bil 11.
Zato sem morala počakati drugega.
Reci Marcusu, naj pride ven. Domov gre z menoj. -Ne govori bedarij. Adijo.
- Kaj je to? - To je za svetlobo.
Klic za varno potovanje.
Notri kliči.
Ne morem verjeti, da gre Clara raje s to čudakinjo kot z nama.
Zakaj si rekel, da sem kriv? Za najhujši del si bil kriv ti.
- Kateri del? - Da je izvedela.
- Ja, resnica. - Vse sva delala, da ne bi izvedela.
Trudil sem se, ampak tvoja hči je prepametna. Na koncu...
Izvlekla je iz mene.
Vrnila sva se brez novic. Končana misija.
- Odlično. Je bilo pa poti kaj težav? - Nobene.
- Resnica. - Dobro.
Tvoj oče je šel prižgat, preden je vlak odpeljal, šel sem ga iskat
in vlak z otroki je odpeljal brez naju.
Potem je prišla čudakinja s sinom in z njima sva šla na drugi vlak.
Vrgli so nas z vlaka, simulirali smo nesrečo,
da bi z reševalci prišli do naslednje postaje. Vozili smo se s hipiji,
ki so nas zapustili.
Ugrabili smo pijanca, da bi dobili avto, oropali smo črpalko
in ugrabili policaje, ki so nas lovili.
Njih smo zapustili pa mi.
Potem se je sprožila pištola in zaleteli smo se v drevo.
Prišli smo do kmeta, ki nas je s traktorjem peljal v Asturijo.
Po streljanju na snemanju reklame za mleko, ko je skoraj umrla krava,
sva prišla istočasno kot vlak z otroki,
ki so spretno preživeli maltretiranje motenega sprevodnika
brez kakršnihkoli težav.
To je vsa resnica.
Resnica je, da sem prijetno presenečena.
Izvlekla iz tebe? Niti enega celega stavka ni izrekla.
Zdaj gre raje s to čudakinjo kot z nama.
Bolje je biti s čudakinjo mamo kot s čudakom sinom.
- Prav imaš. - O vsem.
Otroci, poslušajte.
To potovanje ne bo takšna norišnica kot lansko.
Vsak sedi na svojem mestu. Brez zamenjav.
Vsak ima svoje mesto in nikakor ne sme vstati.
Razen seveda v nujnih primerih in božjih delih.
Če se vam vrti, vam je slabo ali imate naglico za lulanje,
dvignite roko in počakajte, da ena od dveh odgovornih odraslih...
Jaz vam bom pomagala.
Vprašanja?
- Ja. - Kaj pomeni naglico? -Da je nujno.
Naprej. Brez pritoževanja, vpitja in treskanja v sedež pred seboj.
- Kdor bo prekršil pravila... - Mojbog. Kot bi bili aretirani. Srečno.
Otroci!
Kdor bo prekršil pravila, bo moral v Tihi vagon.
Lažeš, da bi nas prestrašila. Nimaš vozovnic za Tihi vagon.
Bi se rada prepričala, draga Marisa?
- Tihega vagona se prav bojim. - In prav je tako.
V Tihem vagonu ne smeš pomežikniti ali premakniti prsta.
Če samo premakneš rit, te veliki grobijan vrže z vlaka.
- Lažete, to ne obstaja. - Res obstaja Tihi vagon?
Šel bom tja s tablico in pregledal matematično domačo nalogo.
- Mirno, Nacho, dihaj. - Ponavljam, da sem Ignacio.
Si pa res težak.
Moj sin ni težak, samo za razliko od tvojega je odgovoren.
- Moj sin naenkrat ni odgovoren? - Kako naenkrat? Nikoli ni bil.
Lani si rekla, da je odgovoren za vse, kar se je zgodilo.
Ja, odgovoren za to, da so končali v priporu.
Ampak odgovoren, ne?
Dame in gospodje, vlak odpelje čez eno minuto. -V redu, odlično.
- Kje je Pablito? - Tam.
- Kje? - Pred nosom ga imaš.
Ampak zunaj je!
Joj, ja. Okno je pa res čisto.
Ta mulec je preveč miren.
Rekla sem, da se nihče ne sme premikati.
On pogosto beži.
Pablito!
- Clara! - Ne izstopaj!
Fant, stoj, ven bom padla!
Ne!
Nemogoče.
- Prosimo za pomoč? - Prosimo za kofein?
Ne morem verjeti.
- Ti je to smešno? - V resnici mi je.
Čemu se smejiš, činčila?
- Telefonirati moram. - Ja, ustavijo naj vlak.
- Tvojega očeta kličem, utrgalo se mu bo. - Mojega očeta?
Felipe. -Kaj je? Menda nisi ugrabila moje hčere?
- Oče, kako si? - Zaskrbljen sem. Je vse v redu?
Ja, odlično. Samo sporočam, da smo vsi prišli na vlak.
Ni bilo tako težko.
S tako dobrim učiteljem je vse lažje.
Ja, ja, adijo.
Nacho, pozorno me poslušaj.
Reci sprevodniku, naj takoj ustavi vlak.
Mama, prvič, ime mi je Ignacio.
Drugič, ne skrbi. Lani smo to dali skozi brez težav.
Čez tri ure bomo presedli v Barceloni.
Če greš na let, ki traja točno eno uro in 20 minut,
boš pravočasno na cilju.
Ne bodi težak, daj mi sprevodnika.
Clara, tega po navadi ne delam,
ampak če narediš cirkus, pokličem svojega in tvojega očeta in vse povem.
Clara, pomiri se, poznamo postopek.
Vedemo se normalno, ne delamo težav in se izogibamo sprevodnikom.
Še posebej, če so psihopati in imajo fobijo pred otroci.
Mama, bleda si. Rdečilo si nanesi. Odjavljam se.
Kako se je to zgodilo?
- Nasmej se, smešno je. - Smešno?
- Hujši sva od Ricarda in Felipeja. - Nisva tako neumni.
Imava denarnici, kupili bova letalski vozovnici in... -Letalo?
Nemogoče, strašno se bojim letenja, zato smo tudi šli z vlakom.
- Najslabša mama na svetu sem. - Nihče ni kriv.
Kaj bova zdaj? -Vlak do Perpignana potrebuje sedem ur.
Najeli bova kabriolet in šli na pot kot Thelma in Louise.
Mogoče bova na črpalki srečali celo Brada Pitta.
- In otrok? - Kateri otrok? -Ta otrok.
V omarico ga bova dali in naj mama pride ponj.
Jasno, hkrati pa bo izvedela, da je njen drugi sin še na vlaku.
Lansko polomijo sem uspela prikriti, zdaj pa to.
Kupili mu bova hrano, jo dali v omarico in po kampu prišli ponj.
Je ta otrok tukaj ali v metaverzumu?
In če kdo pokliče starše?
Ta ne bo, govori manj kot emotikoni.
- Pojdiva po ta kabriolet. - Tako je.
Dobro jutro.
Nujno potrebujeva avto.
Kabriolet, dva sedeža, velik prtljažnik. Dobro, ne prevelik.
Kabriolet, dva sedeža.
Ne poslušajte je. Normalen avto. Če se da, s petimi sedeži.
- Normalen avto s petimi sedeži. - Ampak dober avto.
Dober s petimi sedeži.
Da bova v Perpignan prišli v sedmih urah. -Nemogoče.
Najhitrejša pot traja osem ur.
- Nemogoče. - Mogoče, poglejte.
To je najkrajša pot in traja osem ur.
Druga možnost je letalo do Barcelone in...
- Ne, bojim se letenja. - Pomiri se.
- Spij, naravne so, sama jih delam. - Ne pride v poštev.
- Kdo ve, kaj si dala noter. - Bi raje vse priznala
in bi Ricardo in tvoj oče prišla ponje?
- Pajek! Dvojni! - Ne!
Zmagala sem!
Lani je bilo bolje.
V kabini smo lahko delali, kar smo hoteli.
- In ker sem vzel očetovo denarnico. - In smo kupovali pijačo s kofeinom.
Jedli smo, kar smo hoteli. -Zdaj pa moramo sedeti sedem ur brez hrane.
- Skočil bom z vlaka. - Pomiri se, Fernandito. Dihaj.
Vi lahko kot kakšne zgube sedite tukaj.
Jaz se grem učit.
Ne, skupaj moramo ostati, ne smemo se ločiti. -Dobro.
Ne boste verjeli. Poglejte vzdolž prehoda.
Prijetno potovanje želim.
Otroci!
Imam vas na očeh.
Ti prekleti otroci potujejo sami.
Hitro, ujeli nas bodo!
Zdaj!
- Konec je. - Stopite z nama. -Kaj? Ne jaz.
Oni! Ti otroci so delinkventi!
Zdravo, otroci.
Zdaj bom pa gotovo skočil z vlaka.
Kako ste? Jaz sem Lucas. Se me spomnite? -Ja.
Tisto je pa bilo potovanje, kaj?
- Greste znova na pot? - Ja.
Odlično, to je odlično.
Pozneje pridem pozdravit starše. Kje so? V jedilnem vagonu? -Ja.
Spomnim se neumnosti, ki sem jih delal lani,
ker sem mislil, da potujete brez staršev.
Zdaj hodim na terapijo. Ne bo se ponovilo.
Odlično, ker jih tudi letos ni.
Reči hoče, da sta letos z nami mami, ne očeta.
Ja, vsako leto se zamenjajo. To je krasno.
Srečno pot vam želim.
Tablete ne pomagajo.
- Srce mi razbija. - Nekaj časa traja, da učinkujejo.
Ne skrbi, ko bo letalo padlo, boš povsem mirna.
- Lačen sem. - Mojbog, ta mulec je kot njegov brat.
Prijaviva ga kot žival. Manj plačava in ne bo nama ga treba prenašati.
Bogpomagaj. -Kletke so udobne, imajo tudi luknjo za dihanje.
Pritožuješ se, če rečem, da ga kam pospraviva.
Oprostite, nujno potrebujem takšno kletko. Kje so vam jo dali?
V trgovini, kjer sem jo kupil.
Jih imajo tukaj? -Kako naj vem? Sem mar videti kot stevardesa?
Ne, kot da si po horoskopu nekulturna riba.
Lev sem.
Tako je, nekulturen lev.
Strelec sem, gospa.
Vedela sem, lažniv in nekulturen strelec.
Je sprevodnik zdaj res dober ali samo laže, da bi nas ujel?
Upam, da je dober, ker njegov partner ni videti tako prijazen kot lanski.
Še vedno gleda?
Je odšel?
- Je to padlo vam, gospodična? - Ja, hvala.
Nečesa se moramo domisliti. Ne moremo samo čakati, da nas ujamejo.
Prav imaš, nekako moramo priti do hrane.
Ne morem razmišljati s praznim želodcem.
- Poglejte. - Kaj je pa zdaj?
Subtilno se obrnite in poglejte tistega prijaznega človeka.
Poglejte njegovo zapestje.
- Ima aktovko z lisicami. - Gotovo je vohun.
Kaj? Verjetno je profesor. Ali znanstvenik. -To mislim tudi jaz.
Gotovo nosi formulo zelo dobrega izuma.
Ali nekaj, kar bo nahranilo države tretjega sveta.
Ali spremenilo zrak v proteine. Ali ozdravilo bolezni.
Ali pa ima šminko, ki se v temi sveti.
Tukaj smo in še vedno nisi mrtva.
Težava bo, ko bomo vzleteli.
Vsi so tako mirni.
- Let traja eno uro in 20 minut. - Toliko ne bom zdržala.
Toliko bo trajal, če pridemo na cilj. Če bo letalo padlo, bo krajši.
Stevardesa prihaja, pozor.
Ker tako narekujejo mednarodni zakoni o zračnem prometu,
bomo prikazali...
Poslušaj stevardeso.
Maske za kisik in izhodi v primeru nevarnosti...
Pomembno je, da ste pozorni.
Privezani morate biti, ko je prižgana lučka.
Letalo ima osem izhodov za primer nevarnosti.
Dva v sprednjem delu, štiri v krilih in dva v zadnjem delu.
Poslušaj.
Govori o izhodih, ti pa ne boš slišal.
Najbližji je verjetno za vami.
Rešilni jopiči so pod sedeži.
Kaj je narobe s temi ljudmi?
- Kaj se je zgodilo? - Poslušaj stevardeso.
- Ko bomo umirali, me nič ne sprašuj. - Se ti je utrgalo?
Utrgalo? Pametnjakovička, kje so rešilni jopiči?
Pametnjakovička, kje so tvoji možgani?
Zdaj sem pa zamudila.
Oprostite, lahko znova napihujemo?
Ja, ja.
Poslušaj. Vsi poslušajte. Kaj vam je?
- Ne morem verjeti. - Poslušala bom, če bom hotela.
Poglejte jo.
Zmešalo se ji je.
Hvala za pozornost. Prijeten let vam želim.
Dobro, gremo.
Še enkrat zdravo.
- Greš v restavracijo? - Ja.
S teboj grem, da pozdravim vaši mami.
Morali sta na stranišče.
- Obe naenkrat? - Ja.
To je pričakovano. Hrana na vlaku je...
- Želiš kaj? - Ja, hrenovko, prosim.
Izvoli.
Hvala.
- To so moji starši. - V redu.
Ja, na vlaku sem in sem ga lociral. Sam sedi. Z aktovko.
Na očeh ga imam, ne bo pobegnil.
Končno. To mi ne bo dovolj.
Počasi, to je za vse.
- Kaj ti je? Si videla duha? - Bolj bleda si kot moja mama.
Ne boste verjeli. Ozrite se, poglejte človeka z mobilnikom.
Gotovo je vohun. Zasleduje profesorja.
- Je na vlaku kakšen profesor? - Ja, tisti modrec z aktovko.
Je modrec ali profesor? Ne more biti oboje.
Sprevodniku moramo povedati. Aktovka s formulo je v nevarnosti.
Ne vemo pa, ali se je spremenil in mu lahko zaupamo.
Tvegati moramo, človeštvo je na kocki.
Za preživetje gre.
Fernandito!
Kaj? Tudi to delam za preživetje.
Susana, te tablete so za en drek.
Niso krive tablete, ampak dejstvo, da si tehtnica.
- Kaj? - Vidimo tuje napake, lastnih nikoli.
Kaj ima to s čimerkoli?
Merkur je retrograden in vznemiri zračna znamenja.
Kako se zračno znamenje boji letenja?
- Lulati moram. - Spet?
- Prej nisem šel. - Tukaj lulaj, da ne prevrneš letala.
- Lulati moram. - Dobro, z njim grem.
- Spusti naju, ta tip spi. - Ne.
- Ne bom se odpela. - Pojdi čeznjo.
Moral bi mi dati kletko.
Kaj se toliko obiraš?
Pridi že ven!
Kaj delaš, divjak?
- Ne! - Pridi.
- Ostati hočem. - Pristal boš v Zaragozi!
Mulec je skušal pobegniti skozi straniščno školjko.
Potrebujeva kletko.
Pridi, Pablito. Hitro sedi.
Pablito, sedi.
Kaj delaš, butelj? Letalo bo padlo!
Nehaj!
Pablito, pridi in se priveži.
Dame in gospodje, letimo skozi turbulenco. -Opozarjala sem vas!
Kaj boste pa zdaj? Ne veste, kje je kaj!
Prosim vas, vrnite se na svoje sedeže in se privežite.
Nič jim ne govori! Pusti jih umreti!
Poslušati bi morali! -Prav imaš. Vsi razen tebe bomo umrli.
Kaj delaš?
- Rešilni jopič je moj. - Kaj ti bo? Ne znaš ga napihniti.
Gospe, prosim, umirita se.
- Ne morem dihati. - Jojme, v kabini je zmanjkalo zraka.
Ne morem dihati.
Spustite kisikove maske!
- Kaj se dogaja? - Vsi bomo umrli!
- Ne vse naenkrat, prosim. - Ja, seveda.
- Kaj delate? - Izročiti moramo vse, kar imamo, ne?
Ko greste v zapor.
Jaz želim samo izjavo o dogajanju na letalu.
- Mi ni treba dati nakita? - Ne, nakit lahko obdržite.
Oprostite, nimam izkušenj. Nisem še bila aretirana.
Kar vem, vem iz filmov. Vznemirljivo je. -Nadaljujmo.
Gospa se je prepirala s pol letala in celo skušala ubiti stevardeso.
Ko me je napadla, sem se branila in malo sva se stepli.
Jaz nisem naredila ničesar, žrtev sem.
Nujno moram v Barcelono. Na poroko.
Strašno resno. -Nevesta sem. Poglejte, imam poročno obleko.
Prijateljice so me za dekliščino peljale v Madrid, napile
in pustile z obleko in vozovnico.
Moram v Barcelono, čez nekaj ur se poročim.
Tudi midve morava hitro v Barcelono, ker...
Ker...
- Zelo je pomembno. - Ganljiva zgodba.
- Brez skrbi, hitro vas bomo odpeljali. - Ja?
V Barcelono?
Ne, na policijo, da bodo primer prevzeli zvezni organi.
Kaj? Ne moremo...
- Prosim. - Ne.
Moram v Barcelono. Imam taščo, ki...
Trenutek. Tišina. Tega nam ne morete narediti.
Za življenja gre.
Usmilite se ubogega dečka, ki več ur ni jedel.
Brez skrbi, mladoletnika bomo vrnili staršem. -Ne!
Ni potrebno.
Policija vas ne bo izpustila, dokler sodnik ne določi varščine.
- To pa se do jutra ne bo zgodilo. - Ne.
Spale bomo v zaporu!
- Dobra plat... - To je dobra plat.
- Kaj? - Za fotografijo ob aretaciji.
Sem s te strani lepša?
Hvala. To je najvznemirljivejša stvar, ki se mi je zgodila.
Smem fotografijo objaviti na Instagramu? -Ne.
Ni fora, če grem v zapor in tega nikomur ne povem.
Brez zamere. Je fora, je pa manj fora.
Kot če spiš z Bradom Pittom in ne smeš nikomur povedati.
Niste v zaporu.
Potem lahko povem. Kot za Brada Pitta.
Nisem bila z njim, ampak vseeno to govorim.
Omenili ste dobro plat.
Ja, do jutri bo prenehalo delovati, karkoli je že vzela.
In jaz? Na poroko moram.
Izognili se boste 70-odstotni možnosti, da se v prvem letu zakona ločite.
Ne boste se 12 mesecev spraševali, zakaj ste se sploh poročili.
Če mislite, da bi vam zakon uspel, ste bolj zmešani kot ona.
Otroci, preveč gledate filme.
Če je nekdo videti sumljiv, ni nujno nevaren vohun.
- In znanstvenikova aktovka? - Kakšen znanstvenik? Dajte no.
Na terapiji smo se učili, da je paranoja sovražnik razuma.
Mogoče prodaja nakit in ga ima v aktovki, da mu ga ne ukradejo.
Ne, videti je kot znanstvenik.
Vi s človekovega obraza razberete njegov poklic.
- Kako sem videti pa jaz? - Kot da se ne mažete s kremo.
Dolgočasno?
Dobro, vrnite se k mamam, gotovo ju skrbi za vas.
- Zakaj nam ne verjame? - Terapija ga je preveč pozdravila.
Lani je verjel, da smo sami na vlaku, letos pa ne verjame.
- In bil smo sami. - Ja, ampak ni imel dokaza.
Tako je, to potrebujemo, dokaze.
Tri ženske in mladoletnika na letu 4815162342 Airlanz Aira ob 11.50.
Prepir s stevardeso je pripeljal do prisilnega pristanka.
Gremo na policijsko postajo v Zaragozi.
- Ne moremo hitreje pred sodnika? - Bojim se, da ne.
Kaj mislite, koliko bo varščina?
Ker ste povzročile nered, prisilni pristanek,
zaradi česar so trpeli drugi potniki,
- je lahko okoli 30.000 evrov. - Nimam toliko denarja.
Če seštejete, koliko boste prihranili pri terapiji, ločitvi
in prebolevanju ločitve...
Teh 30.000 je manj od vseh teh stroškov.
Ta aretacija je blagoslov.
Ne moremo plačati kako drugače?
Dati 500 evrov, da bo vse končano danes.
Obtožnica bo daljša še za poskus podkupovanja.
Sploh ne pomagaš. Kaj si po horoskopu?
Po znaku sem utrujena, po podznaku pa sita vsega.
Zelo je jezna. Vrgla me bo v samico.
Uživajta v tej izkušnji.
Najboljši del še pride. Prha.
Postavijo te ob zid in umijejo z visokotlačnim čistilcem.
Krasno je. Nista videli? Pomaga proti celulitu.
Srečo imajo. Sprejeti morajo druge pripornike, danes greste pred sodnika.
- Podpišite. - Dobimo prho?
Ja, po masaži in aromaterapiji.
Ni prav bistra. Dali so nam pripravnico.
Nimam denarja, sodnik me ne bo izpustil. -Brez skrbi, imam načrt.
- Onesvestila se je. - Ja, to so uspavalne tablete.
Pri tehtnicah primejo pozneje. Tehtnica je vedno uravnotežena.
Ne skrbi, imam popoln načrt, potrebujem pa v Barceloni okrepitve.
Ne bomo dopustili, da nam aktovka pobegne.
Prav smo imeli, znanstvenik je v nevarnosti. Vse je povedal.
- Moramo povedati Lucasu. - Sploh nas ni poslušal.
- Zdaj nas bo moral. - Ja? Ker si ti to rekel?
Ne, zaradi tega.
Cel pogovor sem posnel s telefonom.
Pojdimo povedat Lucasu.
V redu, gremo.
Tako nas peljete, brez lisic? Trapasto.
Nadela vam bom lisice, takšen je protokol.
V redu.
Dobro, da sem ji rekla.
Kdo bi si mislil, da si ti tista normalna?
Ni sledu o Lucasu.
- Tudi tam ga ni. - Lahko povemo drugemu sprevodniku.
Ne, bojim se.
Lucas je tam.
Lucas!
Lucas, potrebujemo vas!
Če gremo pred sodnika, nam boste računali manj, ne?
Kaj? -Če plačaš takoj, plačaš samo polovico.
Če gremo pred sodnika, plačamo prej, torej plačamo manj.
Poznam svoje pravice. -Imate tudi pravico do molka. Niste je izkoristili.
Imam tudi pravico do klica. -Pokličite, kogar hočete. Imate telefon, norica.
Joj, ja, res.
- Kličete odvetnika? - Odvetnika? Zakaj?
Kličem turistični urad Zaragoze.
Prej gremo ven, lahko si ogledamo katedralo.
Drugega sprevodnika moramo poiskati in mu vse povedati.
Poiskali ga bomo, čim bo lopov odšel.
Ne vidi nas.
Vrti brk?
Dobro, videl bo prevaranta in ga prijel. Gremo.
Sodelujeta!
Sem gresta!
Vstopili bodo v Barceloni. -Počakal jih bom na vratih in spustil noter.
Odlično. Počakaj v naslednjem vagonu, jaz bom v restavraciji.
Ja, rezervacija ogleda. Za tri odrasle in enega otroka.
Želita z nami?
Ogled? Mislila sem, da se vam mudi.
Ne toliko. Naglica je za ribe in dvojčke.
- Je to katedrala? - Ja.
Odprite vrata ali zabodem otroka!
- Naj odprem? - Ne!
- Odprite vrata, zmešana sem! - Res je zmešana.
Odprite!
Kaj delaš?
Umaknita se! Ne morem odpreti vrat!
Sta zamudila Tour de France?
Umaknite se!
- O tem nikomur niti besede. - Vem.
Znorela bo, ko se bo zbudila.
Ne vem, zakaj bi. Boji se letal, to ni letalo.
Dobrodošli na Zaragozi iz zraka. Na vaši levi je katedrala.
Zgradili so jo leta 1681. Ta baročna zgradba...
Ji snamem očala? Tako bo manj videla.
Mogoče pa si za kakšno rabo. Snemi ji jih.
- Muslimanski kralji so živeli... - Ja, zelo zanimivo.
Reka Ebro je danes prečudovita.
Kaj pa, če si ji dala preveč tablet in je umrla? -Ko bi vsaj.
Ubila me bo, ko se bo zbudila. Tehtnice so zelo maščevalne.
Ne ubežiš njihovemu maščevanju.
Jaz te bom ubila. Ogledujemo si Zaragozo,
jaz pa se čez eno uro in pol poročim v Barceloni.
Pomiri se, to je drugi del načrta. Videla boš.
Daj mi to.
Sedi na moj sedež.
Zanimivo, ampak rada bi videla, česar drugi ne. Zunaj mesta.
- Zunaj Zaragoze? - Ja, na primer baziliko svete Družine.
- To je v Barceloni. - Ja, Barcelona je zunaj Zaragoze.
Bi šli lahko tja? Blizu smo.
- Nimam dovoljenja za let v Barcelono. - Prosim, od tega je odvisno življenje.
Žal mi je, ampak... -Vaše življenje. V Barcelono ali pa vas bom ubila!
Zmešana sem! Sem nevarna zločinka!
Kaj je to? Lisice ali konj? Ne vem, zmešana sem!
Dobro, peljal vas bom tja!
Dobro, naredi svoje.
- Ne smejo oropati profesorja. - Kaj bomo naredili? -Takole.
Nisem si mislil, da bom kdaj to rekel.
Poklical bom mamo.
Čudno, ne oglasi se. Kaj bi lahko delala?
Pozor!
Tukaj smo. In tukaj je plaža. Je bilo tako težko?
Kje naj pristanem? -Blizu morja. Skočili bomo kot v Survivorju.
Skočili v morje? Lisice imamo.
Ti pa si zoprnija. Si mogoče riba?
Ne, jaz sem Houdini.
Susana, ta fantek me gleda. Susana.
Priden bodi, demon.
Kaj je to?
Policajema je ukradel ključe.
Bravo, Pablito. Manj eskapizma, več kleptomanije.
Skoči!
Mene ne porini!
Otroka ste pustile!
Ne, hvala. Obdržite ga kot nadomestilo za duševne bolečine.
Kleptoman!
Pokliči še enkrat, mogoče se oglasi.
- Nič. - Potem ji pošlji govorno sporočilo.
Mama, poslušaj. Na vlaku se bo zgodil zločin.
Kmalu bomo v Barceloni.
Takrat bodo vstopili zločinci in ropali. Ustaviti jih moramo.
Mama, zelo pomembno. Prinesi mi roza lak za nohte.
Odjavljam se.
To! Na plaži v Barceloni smo!
Castilet, pa amb tomàquet...
Sonce, pridi in me ogrej.
Sonce, pridi in me ogrej, tako strašno me zebe.
- Taksi! - Moj!
Taksi!
Seveda, zakaj bi mi ustavil? Videti sem kot avtoštoparski duh.
- Taksi! Taksi! - Taksi!
- Kaj dela?
- Taksi! -Taksi! - Umakni se!
Dober dan. Na železniško postajo, prosim. Hitro.
Ne, to je naš taksi. -Ne. Cerkev svete Ane, prosim. -Železniška postaja.
- Železniška postaja. -Ne, cerkev. - Štiri proti enemu. Postaja.
Dame, cerkev je na poti. Vse bom odpeljal.
- Zakaj nisi povedal? Gremo. - Moški so strašno počasni.
- Kajne? - Pelji.
Vlak za Perpignan...
Ne vidim tvoje mame in prijateljice. Izstopimo in povejmo policiji.
In če sta vstopili, nismo pa ju videli? Ju bomo pustili sami?
- Onidve sta nas pustili sami. - Kot tvoje očka lani.
- Tvoj dedek je bil kriv. - Utihnite in poglejte.
Nimata prtljage. Onadva sta okrepitev za zločinca.
Imata pištolo.
Proti profesorju gresta.
Prosim, priveži me.
Ste prepričani, da je cerkev na poti da postaje? -Sem.
Boš vzela mulca, da ti bo nosil prstan? -Ja.
Moj telefon, zaročenec me kliče.
Ne, ne oglasi se, policija nas bo našla.
Kaj govoriš?
Tudi jaz bi rada govorila z otroki, smo pa preblizu, da bi nas ujeli.
Ljubi.
Esther, kje si? Vsi te čakamo. Prideš ali ne?
Seveda, ljubi. Blizu sem. Gneča je bila.
Duhovnik ne more čakati, potem ima še eno poroko.
Prosim? Daj mi ga.
- Kaj? - Daj mi ga na telefon.
Dvomi so nekaj normalnega. O tem smo govorili na pripravah. Ne boj se.
Pa tudi duhovnika ne pusti čakati eno celo uro.
Oprostite, oče. Blizu sem. Nimam nobenih dvomov.
Dajte me na zvočnik in obred se lahko začne.
Kako naj začnem v takšnih okoliščinah?
Odlično vas slišim. Tam bom, ko bo treba reči ja.
Ne zdržim več.
- Zbrali smo se... - Pohitite, prosim! Hitro, hitro!
Počasi govorim, da imaš čas priti sem.
- Ne, taksistu sem govorila. Vozi! - Nadaljujem.
Zbrali smo se...
Nehaj!
Vem, kaj moram govoriti, ne potrebujem plonkca!
Da bi bili priča sklenitvi zakonske zveze... -Kaj delaš?
Kaj delam? Dovolj imam.
Prekleto.
Ne oglasita se. -Prestopanje traja 15 minut, deset minut je že mimo.
Mogoče sta v drugem vagonu. Pregledati moramo cel vlak.
Ločimo se. Mi bomo od restavracije do konca, vi pa drugo stran.
- Lahko? - Lahko.
- Kdo je to? - Ženin. -Ne moj.
On je z druge poroke. Povedal sem, da imam še eno.
- Nima neveste? - Ne.
Potem mi dajte tega.
Pregledali smo cel vlak. Gotovo sta zunaj. -Tam!
- Mama! - Clara! -Mama!
- Clara! - Mama!
Mama!
- Zafrknili smo. - Ne, če smo že tukaj,
poiščimo druge in ustavimo rop.
- Ja. - Dobro.
Tecita, tecita!
Ne morem, ne morem.
Kaj zdaj?
Najemimo avto in se odpeljimo v Perpignan. Enako hitri bomo kot vlak.
Nimava dovolj gotovine.
S kartico pa ne moreva plačati, ker naju bo našla policija.
- Dojemi, da sva ubežnici. - Še vedno ne morem verjeti.
V bistvu sem helikopter plačala s kartico.
Prosim?
To je to, vedo, kje sva. Predam se.
- Lulati moram. - Spet? Od prejšnjič ti nisva dali vode.
- Res je, žejen sem. - Utihni, činčila.
Piti bi moral na plaži, tam si imel morje. Jaz sem ga pol spila.
Mojbog. In če mali zboli?
Poiščimo stranišče, da se bomo posušili.
Poklicali bova policijo in prosili, da otroke pričakajo na postaji.
Konec je. Nedvomno sva hujši od očeta in Ricarda.
Ne, počakaj, ne smeva odnehati.
Dovoli mi, da poskusim še zadnjo možnost.
Vedno sem hotela to reči.
- Kaj bi rada? - Ljubček, lepo te je slišati.
- Mi nakažeš denar na Bizum? - Denar hočeš?
Kaj si kadila? -Ja, ampak na drugi račun, ne smem uporabljati kartice.
Težavo imam.
Vedno to rečeš.
Ubežnica sem. Policija me išče, ker sem kriva za prisilni pristanek,
sem policaju grozila z umorom in ugrabila helikopter.
Vidiš? Rekla pa si težavo.
Izgubljam v igrici Call of Duty.
Tvoje težave so bolj GTA, zato nehaj z neumnostmi.
Dobro.
Gremo na stranišče. Najraje bi kričala.
- Ne grem, to je žensko stranišče. - Ne boš spet pobegnil. Noter!
Ti ga posuši, jaz moram lulati.
To je močnejše od školjke na letalu!
Zdravo.
- Videla sem novega vdovca, ni slab. - Ne, ta je moj.
Rezervirala sem ga na prejšnjem potovanju, ko mu je žena umirala.
- Nič nisi rekla. - Lahko ti povem, kaj sem videla.
Zato sem naju tudi prijavila za Perpignan.
Pohitiva. Če avtobus odpelje brez naju, nobeni ne bo uspelo.
Počakaj, lulati moram.
Gospa, nama lahko popazite na kovček? -Seveda lahko.
Hvala.
- Si slišala? - Kaj?
- Daj mi svoj pas. - Kaj?
- Ne morem verjeti. - En zločin več ali manj.
Pohiti, na avtobus morava. -Pohitim? V kovčku imam 40 kil težkega otroka.
Tam je, Perpignan. Počakajte naju!
- Pomagajte! Nekdo naju je zaklenil! - Na pomoč!
Spravite me od tod!
- Oprostite, na stranišču sva bili. - Vedno ista pesem.
Prekleto. Kaj je notri? Kovček je težak 40 kil.
- Kaj je bilo to? - Kolk. Vsak dan me bolj boli.
Pomagaj mi vstopiti na avtobus.
Pojdi.
Zdaj mi je bolje.
- Vzemita številko, preden sedeta. - Zakaj?
Za stranišče. Da med vožnjo ne stojite v vrsti.
- Poklical vaju bom, ko bo prosto. - V redu.
Ločiva se, da naju kdo ne poveže.
Naju ste pozabili!
Kaj je to?
HITRO PRIDITE NA HODNIK
Kaj tako pomembnega mi morate povedati?
Nočemo vas strašiti, ampak na vlaku sta človeka z jasnim ciljem.
Ukrasti aktovko.
- Veseli me, da me nočete prestrašiti. - Morate se skriti.
Še vedno ne vemo, kam. Ni preprosto, to je vlak.
Prav imaš, ni preprosto.
VAŠA ŠTEVILKA: A37
To vrsto jemljejo zelo resno. Lulati bi morala na postaji.
Ne skrbi jaz imam naslednjo številko.
- Moja prostata je v odličnem stanju. - Hvala.
Ti si se pretihotapila gor. Niti 50 let nimaš. Zakaj si tukaj?
- Nam boš kradla fante? - Ne, samo operirana sem.
- Oprostite, ne morete na stranišče. - Zakaj? -Zamašil sem ga.
- Ustaviti morate, stranišče je zamašeno! - Za nikogar in za nič ne ustavim.
Ustavite, na stranišče moramo!
Ustavite! Ustavite! Ustavite!
Ne, ne, ne. Ne ustavljajte.
Imam vložke za inkontinenco. Kdo jih hoče?
Ustavite!
Dobro, ustavil bom za pet minut.
Pojdite ven.
- Vi ne greste ven? - Jaz sem svoje že opravil.
- Kaj je tem ljudem? Predolgo smo tukaj. - Zato nisem hotel ustaviti.
- Jaz sem hitro opravila. - Nič ne gre ven.
- Ne bomo se spet ustavili. - Ne bomo se spet ustavili.
- Odmašit grem stranišče. - Ne bomo pravočasni.
Konec je.
Kam greš?
- Spet? - Bi rada prišla pravočasno ali ne?
- Bova starce pustili tukaj? - Ne vseh, tega bova vzeli.
Prav je imela, kradeva fante.
- Kaj delata? Pustita me ven. - Oprostite, mudi se nama.
- Ne zaklenita me sem. - Žal mi je.
Kaj se dogaja?
- Znaš voziti avtobus? - Ja, brez skrbi.
Avtobus je odpeljal!
- Prekleto, ugasnil se je. - Poskušaj ga prižgati. -Ne morem.
Ustavil se je, gremo!
Počakajte me!
Prihajajo, prihajajo!
Kot v filmu Živi mrtveci.
Greva!
Pablito. Pablito!
Pablito!
Pablito, pridi sem!
Pablito, pridi.
Zombiji nas lovijo!
Tecita, tecita.
Hvala za pomoč.
Imam zamisel. Upam, da bo delovalo.
- Vstopite. - Noro dobro.
- Ne smete biti tukaj. - Zanimalo jih je, kako vlak deluje.
- Dobro, ampak ne smete noter. - Oprostite, za nujen primer gre.
- Ustaviti morate vlak. - Kaj? Nemogoče. Pojdite.
Ne silite me, da uporabim nasilje.
- Ustavite vlak. Takoj. - Ja.
Nadzor sem predal kontroli prometa.
Nič ne morem, žal mi je.
Brez skrbi,
Avto! Stojte!
Poiskala bom signal.
- Mislila sem, da ne smeva klicati. - Ne briga me več.
Govoriti moram z Nachom.
Še en avto!
Stojte!
Nobene solidarnosti ni, nihče noče ustaviti. Pokažem nogo?
Bi rada, da ustavijo ali pobegnejo?
Ne zaupam ljudem, otroka imava.
Dobra zamisel. Pridi.
Stoj in se ne premakni, pa karkoli se zgodi. Kupila ti bom darilo.
Dve črtici.
Nacho, oglasi se.
- Oglasi se. Nacho! - Mama? Mama?
Odslej govorim samo jaz. Jasno?
Nacho?
Nacho.
Usrani signal.
Pablito, stran od tam!
To ne bo vžgalo. Kot ga ne bi poznala.
Ostani tam! Obratna psihologija.
Pablito, pridi! Umakni se! Pablito!
Vidiš? Pogovorit se grem z njim.
Kaj se je zgodilo?
- Si mu razložila? - Ja, ponudil nam je prevoz.
- In? - Riba je.
- Kaj? - Ja, punca.
Koga briga, ali je riba? Zato si mu pustila oditi? -Ne zaupam ribam.
- Za božjo voljo, obupani sva! - Skušala sem mu pomagati.
Vprašala sem ga za podznak, ampak lev je. Ne pride v poštev.
Ne morem verjeti. -Enako. Ustavila je samo riba, ki je v podznaku lev.
Vse je narobe. -Ustavila si tipa, ki ve, kaj je v podznaku.
Ne, sklepala sem po njegovih obrveh.
Veš, kaj? Dovolj je teh bedarij.
- Jojme, tip iz tiste žajfnice. Turek. - Kaj?
Kako si, Turek? Pogosto prideš sem?
Potrebujemo pomoč. -Počakaj, to je najin Thelma in Louise trenutek.
Ona je Thelma, jaz sem Louise, ti si Brad Pitt.
- Katera se je zapletla z njim? - Utihni.
- Nas lahko peljete v Francijo? - Seveda.
- Špansko zna. - Ja, selim se v Španijo.
Pametno, Španija je lepa.
Španska tortilja, zagorelost, pršut.
Ljubim te najbolj na svetu.
Zato ti vedno ob meni boš.
Samo trenutek, da umaknem škatle.
Ni treba. Lahko gremo? Zelo se nam mudi.
- Seveda. - Jaz bom spredaj.
Ona bo zadaj z mulcem, ker je njen sin.
Prosim? -Prosim te, čeden je, jaz pa sem osamljena. -Jaz tudi.
Ja, ampak ti boš dlje časa luštna. Pridi.
Vsi mi govorijo, da bi lahko bila zvezdnica žajfnice. Kaj misliš?
Ja.
Vedela sem.
Kaj si po horoskopu?
Ampak...
- Ven. - Kaj je? Menda ni riba?
- Ven. - Zakaj?
Ker se me je neprimerno dotikala. Ven.
Oprosti, skušala sem ugotoviti tvoj podznak.
Oprosti mi.
Žal mi je, ne.
Gospod seksi, tvoji ključi.
Neverjetno.
Na Portugalsko grem.
Romario, nisi dojel, da jaz nisem v tej obleki?
Lucas, počasi. Pusti Navalesa. Vse se da razložiti.
Nobenih razlag nočem.
Zakaj pa ne? Pomembno je poslušati.
Tako izveš stvari. Nadaljuj z razlago.
Poskušal sem razložiti, ampak nisi mi verjel in sem te imobiliziral.
Potem je res, da...
- Jaz sem skrivni agent. - Ja, jaz pa šerif. Lepo te prosim.
Ne dam ti uniforme. Tudi to bom prijavil.
Oprosti, ampak ne smeš ogroziti operacije.
- Poglej to. - Romario sodeluje z nami.
Res si skrivni agent, skrivnosten si bil.
Ne, prosili so me, naj ga spustim na vlak, ker ni imel vozovnice.
Naredil sem svoje.
Kliči me Watson, Robin, Mortadelo.
In ta dva grobijana?
Nisem ju mogel aretirati brez okrepitev in smo to mislili med presedanjem.
Mojbog. Leto dni terapije in me bodo vseeno spravili ob pamet.
Kaj je naredil?
Nosi originalni rokopis Don Kihota.
- Cervantesa? - Ne, Péreza Reverteja.
Z njim skuša zapustiti državo.
Jaz pa ga bom ustavil.
Vau.
Vem.
Imam signal.
Glasovno sporočilo od Nachoja? Poslušajmo.
Mama, poslušaj. Na vlaku se bo zgodil zločin.
Kmalu bomo v Barceloni.
Takrat bodo prišli zločinci in ropali. Ustaviti jih moramo.
Mama, zelo pomembno. Prinesi mi roza lak za nohte.
Odjavljam se.
Poglejva, za kaj gre.
Naročnik je ugasnil telefon ali nima signala.
- In če so v nevarnosti? - Pravkar si se pogovarjala z njim.
Izmišljujejo si in te imajo za norca. To so lani delali Ricardu.
Se ne spomniš fotografije s kečapom? Lažna kri? -Ja, resnica.
Kakšna nevarnost neki.
- Morris, takoj odpri vrata! - Takoj!
Jih ne morete kot prej odpreti vi? Ne, v redu.
- Konec je, ujeli smo te. - Ujeli.
Ujeli ste samo resno težavo. Nisem sam, imam majhne prijatelje.
- Ne skrbite, otroci, tukaj sem. - Lucas, pomagaj nam.
Izpusti otroke! -Najprej nehajte tolči po vratih, ker je nekulturno.
Ustaviti morate vlak.
In avto za beg potrebujem.
V katerem bo dovolj prostora zame in za mulce.
Ne bodi smešen, ne moreš pobegniti. Ujeli te bomo pred mejo.
Ne moreš pobegniti!
Če ne naredite, kar želim, bo od tega trenutka
vsakih deset minut en otrok fertik.
Fertik menda ne pomeni...
Odlično, uspelo nam bo. Še malo in bomo v Franciji.
Že v sebi čutim glamur.
Oui, oui. C'est moi. Carolina Herrera.
- Vidiš? - Ja.
Ne, nemogoče.
Verjetno jih je poklical Turek. Nesramnež. Nikoli ne zaupaj moškemu.
Tega bi se morala naučiti na aplikaciji za parčkanje. -Kaj zdaj?
Profili bi morali imeti ocene drugih uporabnikov,
da bi vedel, kaj lahko pričakuješ.
Kaj govoriš? Utihni.
Nismo prišli tako daleč, da bi nas ujeli. -Končno si zabavna.
- Še vedno nas zasledujejo. - Ja.
Prekleto, pečina!
Po vsem tem se boš bala pečine? Pohodi plin!
- To je to, ne gremo naprej. - Gremo preko pečine!
- Prosim? - Kot Thelma in Louise.
Si pa res zoprna. Tudi ti hočeš čez, ne?
Vidiš? Tudi on hoče čez, samo ti si zoprna.
Dva proti eni. Gremo!
- Nikoli se ne držiš mojih načrtov. - Prihajata.
Pridite z menoj.
FRANCIJA SEDEM KILOMETROV
Gospa, prosim, obrnite. Pobrati moramo otroke. Tako blizu smo.
Nič ne slišim. Kaj je narobe s teboj? Mojih let si.
Če si se hotela maščevati, zakaj po nas nisi poslala kriminalcev?
Policaji nimamo svojih kriminalcev. Vi ste kriminalci.
In očitno nikomur nismo povedali, kaj smo naredili.
Lani je šlo čez vsako mero. Posmehovali so se nam. -Res?
Iz Asturije smo morali od sramu pobegniti v Zaragozo.
- Kaj se je zgodilo? - Neki norci, ki jih je vodil najstnik,
- so nas ugrabili in pustili. - Dovolj klepetanja.
To je priložnost, da se odkupita. V vlaku so nevarni tipi.
Ujemita jih in bosta požela slavo.
Prosim, pojdimo po otroke, prepričajmo se, da so dobro,
dajmo jih na avtobus do kampa, potem pa z nama delajta, kar hočeta.
Usmilita se. Vesta, kaj pomeni istočasno biti
mama samohranilka in kriminalka?
Prosim.
Prosim, poslušajta me.
Naredili sva nekaj groznega, nisva pa zločinki, mami sva.
Otroci so na vlaku za Perpignan.
Priti morava tja in jih pospremiti do avtobusa.
In bom malo boljša mama.
Ni lahko sama vzgajati dveh otrok.
Vse dajem od sebe.
Če pridejo na železniško postajo in jih tam ne bo nihče čakal,
bo to najhujša stvar, ki sem jih kdaj naredila.
Hvala. Najlepša hvala. Od srca hvala.
- Hvala. - Lahko prižgemo sireno?
- Ja, zelo se nama mudi. - To je fora, ne?
Hvala.
Ne jemljete me resno.
Držal bom besedo. Kdo bi rad prvi umrl?
Konec je, Morris. Stvari samo otežujete.
Ne razumete, da sem tukaj glavni jaz?
Če me ne boste ubogali, se poslovite od teh ogabnih otrok.
Je rekel, da smo ogabni?
- Nas je šest, on je pa en. - Kaj?
Odrasel je in ima pištolo.
Ne drznite si dotikati se otrok.
- Odprite vrata! - Odprite jih!
Bravo, da sta nas sploh našla. Povsod smo bili.
- Sledila sva karticam, klicem. - Vidiš?
In starcem, ki sta jih pustili na sredi ceste.
Po sledeh sva šla.
Pustili sta tudi čednega Turka. Seksi je bil.
- Ste ga videli? - Ja, dober je bil.
Poglejte, meja!
- Ne bomo pravočasni, daleč je. - Bomo, draga, brez skrbi.
Mislim, da se mi vrti zaradi tesnobe.
Ne, skulirana si, ker smo v Franciji. Tukaj so vsi skulirani.
Nisi videla reklam za parfume?
Carolina Herrera. Paris. Jean Paul Gaultier.
Oui, oui, c'est moi. Möet & Chandon.
- Odprite vrata! - Ne!
Štejem do deset. Naredite, kar sem rekel, drugače bodo posledice.
Deset.
Devet.
Osem.
Sedem.
Šest.
Pet.
Štiri.
Tri.
Dve.
Ena.
V redu.
Začel bom z najmlajšim.
Kaj? Vzemite starejše, dlje so živeli.
Zdaj!
- Zdaj ste v težavah! - Tu imaš!
Nazaj!
- Lucas! - Otroci!
- Mirno, mi smo policija. - Pozni ste, me je že treščil.
- Aretirani ste, Morris. - Aretirani!
Vidite, kaj je naklepal znanstvenik?
Na terapiji so me naučili, da videz tudi vara.
Kot lani, ko sem mislil, da potujete sami.
- Bili smo sami. - Tudi zdaj smo sami.
Vrnite se k mamam, gotovo sta v skrbeh.
O tem pa niti besede.
Kaj je pa s formulo?
- Knjiga! - Knjiga!
- Originalni rokopis. - Péreza Reverteja.
Na srečo je cel.
To je dediščina.
- Originalni Kihot. - Jojme.
Snela vama bom lisice.
- Naju bosta izpustila? - Ja, pojdita po otroke.
Vem, kako težko je z otroki, ko se tvoj bivši zaplete s petindvajsetletnico
in nihče ne ve, kako je, ker je navaden zmene s trebuhom.
- Zelo naju zanima ta zgodba, ampak... - Pojdita.
Hvala.
Nima 25, ampak 26 let.
Vsi so odšli. Niso mogli počakati ene minute?
Kaj delate tukaj? Ven morate.
Najini otroci so bili na teh sedežih. Ste jih videli?
Ja, prišli so ponje.
Kdo je prišel ponje?
- Ne vem, dva gospoda. - Kaj?
Dva gospoda?
Ne.
Pablito!
- Mama! - Fernandito!
- Otroci moji. - Mama!
Ste dobro? O kakšnem zločinu je bilo govora?
- Samo dolgčas nam je bilo. - Pogovorili se bomo.
Kaj pa vidva delata tukaj?
Prišla sva pomagati. Zelo hitra sva bila.
Celo v McDonald'su sva se uspela ustaviti.
Morala bi jih videti. Nič niso jedli.
- Ne veš, kaj vse smo dali skozi. - Meni govoriš. -Skoraj bi umrli.
- Talci smo bili. - Jaz tudi.
- Adijo, očka. - Čao. -Zabavajte se.
- Adijo, dedek. - Marcos, kaj si rekel očku in Felipeju?
- Dogovorili smo se, da bomo molčali. - Nisem bil jaz.
Kako sta izvedela?
Poznava ljudi.
Vidiš? Rekla pa si težavo.
Jaz tukaj izgubljam v Call of Duty.
Tvoje težave so bolj GTA, zato nehaj z neumnostmi.
Kdo hoče, da mu pošlješ denar? Ti si bankrot.
Mama pravi, da je ubežnica, lovijo jo zaradi prisilnega pristanka,
grožnje policaju in ugrabitve helikopterja.
Mislim, da ni na vlaku.
To bo zabavno.
Ne morem verjeti. Prav mi je, kaj sem pa rodila ribo.
- Jaz sem rodil zločinko. - Ti nisi nikogar rodil.
Če bi nama povedali, bi vama svetovala. Trapi.
Ja, tvoj oče in jaz sva strokovnjaka za beg pred policijo. -Neverjetno.
Moški vama povedo, kako zafrkniti, ker so oni zafrknili še bolj.
- Ja. - Gospa, kaj imate vi pri tem?
Nič, na vlak grem. Iz Cuence sem.
- Adijo. - Misija je končana.
Otroci so na poti v kamp.
- Najela sva avto, peljala vaju bova. - Gremo. -Ne.
- Midve bova najeli kabriolet. - Res?
Tako je, Thelma.
Rada te imam.
Pojdiva.
- Thelma je tista lepša, ne? - Seveda.
MEDIATRANSLATIONS