UN DOCUMENTAR NETFLIX
E greu de aflat ce se întâmplă în mintea pisicilor.
Dasha, vino aici!
Dar noile descoperiri ar putea să ne apropie de acești uimitori tovarăși.
Unii cred că pisicile n-au multe de oferit.
Vrem să le dovedim că se înșală.
Uitați tot ce credeați că știți despre pisici!
Studiile despre pisici sunt în urma celor despre câini,
dar acum asistăm la un val de cercetări despre pisici.
O nouă generație de oameni de știință testează prejudecățile.
Descoperim diverse aspecte în comportament,
personalitate, fiziologie,
lucrurile care dau unicitate unei pisici.
Sunt inteligente, curioase
și interacționează bine cu oamenii.
Există dovezi care sugerează că au evoluat în direcția asta.
Haideți să risipim misterele despre pisici,
să le decodificăm poznele
și să le descifram limbajul ascuns!
Nu va fi ușor. Pisicile sunt complicate.
Dasha, vino!
Da, au temperament.
Dar, dacă vrei, poți învăța o pisică să facă orice.
Oricine poate activa adevăratul potențial al pisicii
dacă îi află secretele.
Pisicile sunt peste tot.
Și, totuși, știm atât de puține despre ele!
Ca să înțelegem ce definește pisicile
și cum au învățat să trăiască cu oamenii,
apelăm la experți.
DIRECTOR
INSTITUTUL PENTRU SĂNĂTATEA FELINELOR CORNELL
„FIZIOLOG DE PISICI”
Oamenii nu realizează cât de sociabile sunt pisicile.
Să recunoaștem, sunt distractive
și, uneori, foarte amuzante.
Ciudat, trăsăturile care le dau atât farmec
au evoluat de la strămoșii lor ucigași.
Dacă i s-ar cere cuiva să creeze animalul de pradă perfect
în ce privește trăsăturile fizice, comportamentul și percepția,
e greu de imaginat unul mai eficient ca pisica.
Numele științific al pisicii domestice este Felis catus.
Felis catus este o specie domesticită unică
provenită din pisica sălbatică africană.
Toate pisicile, mari sau mici, aparțin familiei felidelor.
Acum trei milioane și jumătate de ani,
genul Felis, felinele mai mici, s-a desprins din Panthera,
felinele mari, cum sunt leii și tigrii.
Astăzi, există 400 de milioane de Felis catus în lume,
ceea ce le plasează între cele mai prospere specii de mamifere
din istoria Pământului.
În zece mii de ani, ADN-ul lor nu prea s-a schimbat.
Din punct de vedere genetic, ai un animal sălbatic în casă.
Un animal sălbatic cu o structură fizică uimitoare.
Iar pe primul loc se află coloana vertebrală remarcabilă a pisicii.
Au mai multe vertebre decât majoritatea mamiferelor.
Vertebrele lor au între ele discuri amortizoare extrem de elastice,
făcând coloana incredibil de flexibilă.
Această flexibilitate face ca pisica să fie cel mai rapid animal terestru.
Când un ghepard aleargă,
flexarea și contractarea șirei spinării stochează energie potențială
și o eliberează ca energie cinetică, iar felina țâșnește înainte.
Pisica ta e, de fapt, un ghepard micuț și flexibil,
capabil să alerge cu peste 50 km/h
și să se răsucească în poziții imposibile de yoga.
Pisicile au un sistem muscular eficient.
Sunt printre puținele mamifere care își pot activa toți mușchii când sar.
Începe secvența de aprindere.
Trei, doi, unu, lansare!
A avut loc lansarea!
Pot sări de cinci până la șase ori înălțimea lor.
Ca un om care sare peste o girafă.
Își folosesc coada ca să se contrabalanseze
la schimbările bruște de direcție.
Orice gimnast poate confirma: ce urcă trebuie să și coboare.
Astfel se pune eterna întrebare…
Se spune că pisicile cad mereu în picioare.
Au o abilitate uimitoare de a se orienta rapid.
Pentru asta, ele trebuie să stabilească unde se află corpul lor în spațiu
cu ajutorul „reflexului de îndreptare”.
Acest reflex e o funcție a sistemului vestibular.
Cilii hipersensibili din urechea internă
simt poziția, mișcarea și accelerarea în spațiu
și transmit aceste informații direct la creier.
Așa că pisica știe mereu încotro e sus.
Toate mamiferele au acest reflex, inclusiv oamenii.
Dar uneori devenim dezorientați.
Numim asta „vertijul gimnaștilor”.
Ați auzit despre Simone Biles.
Simțea că nu-și mai dădea seama unde se află corpul ei în spațiu.
A simțit că e periculos să continue, ceea ce e de înțeles.
E un lucru greu de controlat.
Reflexele pisicii sunt de două ori mai rapide ca ale noastre…
Mai rapide decât la orice animal de companie.
Dacă lași un câine să cadă
din aceeași poziție de mai multe ori,
el nu va ateriza în picioare.
La greutate egală, felina e cel mai rapid,
mai puternic și mai flexibil mamifer de pe planetă.
Dar aceste talente sălbatice o pot face și misterioasă.
Ca să aflăm de ce se comportă așa, vom întreba un psiholog de pisici.
Șezi! Așa, scumpo.
PROFESOR, UNITY COLLEGE „PSIHOLOG DE PISICI”
De-a lungul evoluției, pisicile nu s-au schimbat prea mult.
Acum sunt un amestec între pisicile sălbatice
și pisicile de casă pe care ni le dorim.
Kristyn studiază misterele minții de felină.
Încearcă să afle ce gândesc pisicile.
Cred că sociabilitatea pisicilor a fost subestimată.
De multe ori, pisicile sunt comparate cu câinii.
Câinii sunt considerați superiori la trăsăturile socio-cognitive.
Câinii sunt adesea considerați animale de companie mai intuitive.
Își știu numele și cam 160 de cuvinte.
Ei înțeleg expresiile faciale umane și pot chiar rezolva probleme.
Dar Kristyn crede că pisicile nu au avut ocazia să arate ce pot.
Fii cuminte!
E tot mai evident că nu există cercetări despre pisici.
Așa că și-a propus să afle o dată pentru totdeauna
cum se compară pisicile cu rivalii lor canini.
Îl așezăm aici.
În primul rând, pisicile își știu propriul nume?
La acest test, vrem să aflăm dacă își recunoaște numele.
Avem o boxă Bluetooth prin care îmi voi reda vocea.
Kristyn începe cu patru cuvinte monosilabice.
Cot!
Carl reacționează la primul cuvânt,
un sunet nou în mediul său.
Sac!
Dar își pierde în curând interesul.
Zi!
Kristyn spune un cuvânt foarte apropiat de numele lui.
Car!
Tot nimic.
Și, acum, momentul adevărului.
Carl!
Bravo!
Testul a fost făcut de sute de ori cu numeroase pisici.
E clar că majoritatea pisicilor își știu propriul nume.
Dacă aleg să răspundă, asta e altă poveste.
Vom vorbi mai târziu despre asta.
Cercetările lui Kristyn au dus-o în epicentrul
unei revoluții moderne privind pisicile.
JAPONIA
În 2017, în Japonia, pisicile erau mai populare decât câinii.
Azi, japonezii au nouă milioane de pisici
și cei mai buni oameni de știință în domeniu.
CERCETĂTOR, STUDII DESPRE PISICI UNIVERSITATEA AZABU
Comparativ cu cercetările despre câini,
cele despre pisici sunt cu aproximativ 15 ani în urmă.
Kristyn și Saho au publicat 37 de studii în total.
Ele au arătat că pisicile recunosc fața și vocea stăpânilor,
ca și ale altor pisici.
Ele au demonstrat că pisicile înțeleg indicațiile cu degetul.
Că înțeleg permanența obiectelor.
Ele înțeleg că, dacă un obiect dispare,
nu înseamnă că acesta nu mai există.
În concluzie, ele înțeleg mult mai multe decât credeam.
Acum, că se fac cercetări,
vedem că pisicile au comportamente și rezultate similare cu ale câinilor.
Trucul e să știi să accesezi acest potențial.
Interviul cu Maryna și Svitlana, marcaj ABC.
- Mă numesc Maryna. - Numele meu e Svitlana.
Suntem Savitsky Cats.
O familie de pisici superdresate și oamenii lor.
Dresura de pisici e un fel de magie.
Și nu este ușoară.
The Amazing Savitsky Cats sunt vedete ucrainene.
Fac turnee mondiale și distrează milioane de oameni.
Au ajuns în sferturile de finală la America's Got Talent.
Nu e rău pentru un animal considerat adesea de nedresat.
Diferența dintre dresarea unei pisici și dresarea unui câine
este că un câine face pe plac.
MUNCESC ÎN SCHIMBUL MÂNCĂRII
„Fac orice pentru tine! Fac ce-mi spui.”
Dar pisicile parcă spun: „Obligă-mă!”
Familia Savitsky știe cum să obțină totul de la artiștii lor.
În primul rând, trebuie să te împrietenești cu pisica.
E important ca pisica să aibă încredere completă în tine.
Să nu se aștepte la surprize din partea ta.
În ultimii patru ani, Dasha a fost marea lor vedetă.
Dasha.
Dasha e actriță.
Când vede o videocameră, întreaga lume se oprește:
„Videocamera e tot ce-mi doresc.”
Dasha face trucurile dificile ale echipei,
inclusiv Misiune Imposibilă…
și săritura de la înălțime.
Dasha e căpitanul incontestabil al echipei Savitsky Cats.
Dar alte trei candidate se luptă să-i ia locul.
Oricare dintre ele ar putea fi următoarea vedetă.
Fiecare pisică e ca un copil pentru noi.
Nu ne putem imagina viața fără ele.
Vei scoate ce e mai bun dintr-o pisică doar dacă legi o prietenie cu ea.
Unii medici își dedică viața acestei forme de artă.
DIRECTOR DEPT. COMPORTAMENT ȘI BUNĂSTARE SPCA
Înainte să adopți sau să cumperi o pisică, vrei să te documentezi, nu?
Vrei să știi la ce să te aștepți
când aduci o pisică acasă.
E o decizie importantă, căci aduci un nou membru în familie.
E ceva foarte serios.
Curba de învățare poate fi abruptă pentru începători.
Dacă vrei ca pisica să te placă,
poți, mai întâi, să clipești lent.
CLIPIRE LENTĂ
Contactul vizual e foarte important în lumea animalelor.
Contactul vizual direct, sfredelitor, fără a clipi, e înfricoșător.
Dacă vrei să interacționezi cu o pisică,
fă-te mic, mișcă-te în lateral, stai într-o parte.
Poți să o privești și să clipești.
Pentru pisici, e ca un zâmbet
care provoacă emoții plăcute, pozitive.
Adeseori, ele vor reacționa.
Vor clipi încet ca să-ți spună că e bine.
„Sunt prietenoasă, îmi placi. Nu sunt amenințătoare.”
Când pisicile fac asta, eu îl văd ca un compliment.
„Pisica aia mă place. Da.”
Dacă clipitul funcționează, poți să te mai apropii puțin.
Când se salută, în semn de prietenie, pisicile își ating nasurile.
Se apropie și își ating nasurile.
Dacă vrei să-ți cunoști pisica, întinde-i degetul
și las-o să-l atingă cu nasul.
Pisicile îți miros degetul, te miros ca să te cunoască.
Pentru mine e ca o strângere de mână.
Dar, dacă te plac, de cele mai multe ori
se vor freca de degetul tău.
Dar nu te apropia amenințător de sus!
Ca și strămoșii sălbatici, ele pot avea și rol de pradă.
Ce le atacă de sus? Ființe care vin cu ghearele scoase.
Răpitori mari, bufnițe, vulturi.
Deci, când duci mâna așa,
se simt înfricoșate și atacate.
Jos și încet, așa se face.
Le întind degetul și le las să mă miroasă.
Dacă încep să se frece, le mângâi pe partea laterală a feței,
sub bărbie, în zone neutre, nu?
Dacă îi plac mângâierile pe gât și bărbie,
atunci pisica îți va mânca din palmă.
Unele pisici, mai temătoare, au nevoie de ceva mai convingător.
Multe pisici sunt temătoare,
așa că folosim un pompon.
O minge textilă lipită la un capăt de băț.
Cu el începem să interacționăm cu pisica
și o lăsăm să vedem cum se simte.
Când o pisică se simte bine, îți arată.
Frecarea este un comportament social important.
Am observat că 83% dintre pisici se freacă de stăpân când îl întâmpină.
Frecarea pare să aibă și un rol antistres la pisici.
Acest gest prietenos ar putea însemna că ai fost acceptat.
Dar pisicilor le plac toți oamenii?
Sau au preferați?
Testul se numește „atașament în perechi”
și ne arată cât timp petrece pisica cu stăpânul și cu un străin.
Dacă o va alege pe Kristyn, stăpâna lui, în peste jumătate de încercări,
atunci există o preferință.
Carl m-a ales de fiecare dată.
Pare să aibă o preferință pentru mine, stăpâna lui, față de un străin.
Au făcut acest experiment, și altele similare, de mii de ori.
Și, fără îndoială, pisicile se atașează puternic de stăpâni.
Atașamentul om-pisică poate fi o prelungire
a atașamentului lor față de mamă, de când erau pisoi.
Da, avem o legătură și sigur le iubim.
Dar oare pisicile chiar ne iubesc?
Vom analiza imediat.
Alt mod de a descoperi ce e în mintea felinelor
este să le faci să se simtă ca acasă.
La fel ca strămoșii lor, pisicilor le place să stea sus.
Adoră locurile înalte fiindcă vor să știe ce se întâmplă.
Dacă nu se simt confortabil, se refugiază în locuri înalte.
E o trăsătură rămasă de când erau pisici sălbatice.
E un comportament instinctiv. Nu înveți o pisică să se cațere.
O să urce și gata!
Dacă nu-i asiguri mobilier adecvat pe care să-l poată folosi,
o să-și facă propriul loc de cocoțat.
Nu se poate! Nu!
Pisicilor le plac și spațiile înguste,
ceea ce explică obsesia lor pentru cutii.
Spațiul închis ne face să ne simțim în siguranță.
De asta le plac pisicilor cutiile.
E amuzant să se ascundă și să sară ca să-și atace stăpânii.
Pisicile atacă prin surprindere, deci se vor ascunde ca să-și prindă prada.
Prezența unei cutii va ajuta pisica să-și execute strategia de vânătoare.
Cutiile de carton au un efect calmant pentru ele.
Pisicile ocupă o nișă interesantă în ecologie,
deoarece la vânătoare se folosesc de scorburile copacilor
și trec peste obstacole.
Un prădător capabil să treacă de obstacole se va descurca mai bine.
Asta îl va avantaja în supraviețuire.
Pisicile au talente speciale
care le ajută să se strecoare ca puține alte animale.
Le putem demonstra această abilitate observând…
cât de mică e gaura prin care pot trece.
Le putem ademeni să treacă prin gaură cu mâncare sau jucării.
18 CENTIMETRI
Găurile mari nu sunt o problemă.
Pe măsură ce Bruce micșorează gaura,
ele încep să arate măiestria cu care stăpânesc mediul.
15 CENTIMETRI
Totul începe cu mustățile.
Mustățile s-au adaptat foarte interesant.
După cum se știe, ele arată ca niște fire de păr lungi,
fiecare fiind conectat la un grup de nervi
care trimite la creier informații despre ce atinge acea mustață.
Mulți știu de mustățile de pe bot,
dar mai sunt mustăți și pe sprâncene,
iar oamenii nu știu că există mustăți
pe dosul labelor din față.
Acestea au evoluat pentru a oferi informații tactile despre mediu.
Un avantaj al mustăților?
Îi spun unei pisici prin ce gaură poate intra.
10 CENTIMETRI
Scheletul lor flexibil face restul.
Claviculele lor nu sunt ancorate în os. Ele se află în mușchi.
Ca și cum ai avea peste tot articulații de contorsionist.
După cum vedeți în acest experiment, în care gaura e din ce în ce mai mică,
e foarte surprinzător că aceste pisici, destul de mari, pot să treacă.
Dar mustățile nu cresc dacă pisica pune câteva kilograme în plus.
Mustățile au evoluat până la lățimea corpului unei pisici
de dimensiuni normale, sănătoase.
Asta ne duce la o altă problemă: supraponderabilitatea și obezitatea.
Multe pisici sunt obeze, iar asta e o mare problemă.
Mustățile nu vor crește
proporțional cu gabaritul unei pisici supraponderale.
59% dintre pisicile din SUA sunt supraponderale.
Deci dieta potrivită e esențială.
Rudele sălbatice ale pisicilor trebuie să-și câștige mâncarea.
Ele n-au probleme cu silueta.
Pisicile noastre, da.
Vrei să-l pui pe cântar?
Fără trișat.
Dacă mănânci întruna și repede,
bagi multă mâncare pe gât
până apucă stomacul să spună „stop”.
Asta vrem să facem cu pisicile. Vrem să le dăm de lucru.
O jucărie pentru pisici,
un dozator de hrană interactiv, ceva care să le mobilizeze,
știind că acolo e mâncare.
Trebuie să depui efort, băiete!
Indiferent ce mănâncă stăpânii, pisicile trebuie să mănânce carne.
Pisicile sunt carnivore prin natură.
Trebuie să mănânce carne, fiindcă nu pot sintetiza
aminoacizi care se găsesc doar în carne.
Vă rog, hrăniți-vă pisica cu o dietă pe bază de carne.
O hrană completă și echilibrată,
dar în niciun caz vegetariană.
Menținerea sănătății și fericirii pisicii poate deveni rapid un mod de viață.
Un doctor din Japonia petrece atât de mult timp cu felinele,
încât l-au numit „Guru al pisicilor”.
DIRECTOR CENTRUL MEDICAL AL FELINELOR TOKYO
„GURU AL PISICILOR”
Pisicile sunt animale sensibile.
Oamenii cărora nu le plac pisicile
spun adesea că nu înțeleg ce gândesc pisicile.
Dr. Yuki a petrecut zeci de mii de ore studiind pisicile.
Vrea să descifreze nuanța subtilă a limbajului lor.
Dacă te uiți la o pisică, la ochi, la urechi,
la felul în care dă din coadă, începi să înțelegi ce simte o pisică.
Ochii deschiși și urechile ridicate înseamnă că pisica e relaxată.
Dacă își îngustează ochii și își coboră urechile,
ea devine agresivă.
Ochii deschiși, dar urechile pe spate înseamnă că se pregătește să se apere.
Iar dacă își arată colții, înseamnă că e gata să atace.
Interpretarea expresiei unei pisici e intuitivă.
Coada e mai misterioasă.
Mișcările cozii au diverse semnificații.
Când un câine dă din coadă, oamenii spun că e fericit.
Nu e cazul unei pisici.
Când își bate coada, pisica e nervoasă.
Când o ține ridicată, înseamnă că se simte bine.
Când sosesc acasă
și pisica vine spre mine cu coada ridicată,
înseamnă că e binedispusă.
Îmi spune: „Bine ai venit acasă! Unde ai fost? Mi-a fost dor de tine.”
Când vârful cozii îi tremură, înseamnă că pisica e intrigată.
Când o pisică își pune coada între picioare,
se teme și încearcă să pară supusă.
Când tot părul îi este zburlit, înseamnă că e de-a dreptul îngrozită.
Dacă coada este înfoiată, îi e teamă de-a dreptul!
Oricine înțelege aceste mesaje cifrate poate înțelege o pisică.
Uneori, e util pur și simplu să asculți.
O pisică scoate 20 de sunete diferite prin care își exprimă emoțiile.
Pisica scoate anumite sunete când vrea ceva…
și alte sunete când e fericită.
Acestea sunt sunete de avertizare: „Nu te apropia prea mult!”
Iar acesta e sunetul de atac.
Dar pisicile vorbesc cu oamenii mult mai mult decât cu alte pisici.
Pisicile care trăiesc cu oameni miaună mai mult.
Când o pisică miaună tare o singură dată,
înseamnă că pisica cere ceva.
„Mi-e foame, dar nu e mâncare în castron.”
„Vreau apă.” Sau: „Te rog, deschide ușa!”
Cele mai misterioase mesaje se găsesc în tors.
Când o pisică scoate sunete din gât, ea se simte grozav,
e încântată sau fascinată.
Acesta e sunetul pe care îl scoate.
Un nou studiu a arătat
că pisicile torc pentru a ne intra în subconștient.
Se pare că pot insera frecvențe
care se suprapun cu frecvențele pe care le face un bebeluș când plânge.
Când un bebeluș plânge, frecvența, adică lungimea undelor sonore,
este între 400 și 600 de hertzi,
un sunet destinat să ne atragă atenția.
Pisicile din prezent au dezvoltat un mieunat ascuțit,
încorporat în tors, care imită această frecvență.
Pisicile au dezvoltat un mod de a scoate un sunet
pe care oamenii îl ignoră cu greu.
Se pare că asta declanșează la stăpân
fie instinctul matern, fie cel patern de a avea grijă de pisică.
Au evoluat astfel încât ne fac să le îngrijim.
Totuși, există moduri în care le putem face să ne asculte.
Prima comandă de bază este să le învățăm cum să ne urmeze.
Putem fugi de ele, le chemăm, iar ele vor veni la noi.
Învățarea comenzilor simple prin repetiție se numește „condiționare clasică”.
Un exemplu tipic de condiționare clasică vine de la Pavlov.
Dr. Ivan Pavlov a câștigat Premiul Nobel pentru fiziologie în 1904.
El a descoperit
că, dacă suni din clopoțel când oferi mâncare unui câine,
după asocieri repetate,
sunetul clopoțelului va face câinele să saliveze.
Deci câinele a fost condiționat
ca, auzind clopoțelul, să știe că vine mâncarea.
Asta e condiționarea clasică.
La pisici, dresura cu clicuri e un început bun.
Produci clicuri,
iar după o clipă sau două, îi oferi ceva bun.
Ea va gândi:
„De câte ori aud clicurile, primesc ceva bun.”
Deci clicurile devin importante.
Pisicile se plictisesc ușor, așa că nu lungiți lecțiile!
Aș zice undeva între unu și cinci minute.
Ar fi…
Ar fi extraordinar să reziste cinci minute.
Sincer, le spun stăpânilor: „30-60 de secunde, aleluia! Am reușit!”
Dacă pisica ta reușește mai mult, e grozav.
E important să ai răbdare.
Nu toate pisicile reacționează la fel.
Pentru că pisicile sunt diferite.
În cercetările noastre, vedem des în comportamentul lor
multă variabilitate individuală.
Deci pisicile diferă în privința reacției față de oameni și a sociabilității.
Nu toate pisicile sunt superstaruri.
Dasha a ajuns unde se află după ani de pregătire.
Celelalte pisici din Savitsky Cats mai au de muncit.
Nu orice pisică poate face trucuri speciale.
Trebuie să observi pisica pentru a înțelege ce poate face
ca s-o înveți lucruri pe măsura talentului.
Animalele se nasc cu un anumit temperament.
El reprezintă fundația
pe care se va dezvolta personalitatea de-a lungul vieții.
Pisicile noastre au personalități diferite
la care trebuie să te adaptezi tu, nu ele să se adapteze la tine.
Nu e treaba lor. E treaba ta.
Deci trebuie să alegi
ce li se potrivește cel mai bine.
Vedem că unii pisoi, încă de la vârsta de trei zile,
încep să fie diferiți față de ceilalți.
E ca la oameni. Unii se pricep la calculatoare.
Alții sunt talentați la balet.
Nu i-ai preda informatică unei balerine.
Vino aici, Eddy!
Familia Savitsky nu-și obligă artiștii să facă aceste cascadorii uimitoare.
Așa cum un sculptor găsește sculptura în blocul de piatră,
ele lasă fiecare pisică să-și arate talentul.
Ea e Asia. E o divă.
Nu știi niciodată dacă va presta sau nu.
Dar nu știi niciodată.
E cam dificilă.
Dar trucurile pe care le face sunt incredibile.
Deci merită riscul.
La 13 ani, veterana echipei e favorita fanilor.
Ea e Chupa.
A fost foarte greu de antrenat la început, extrem de dificil.
Nu pricepea nimic.
Dar, după câteva luni, s-a schimbat brusc.
Acum e elevă de nota zece.
Poți învăța pisicile bătrâne să facă trucuri.
Cel mai nou recrut, Eddy, a primit o educație diferită.
Eddy e nume de fată.
Ea a crescut cu câini, așa că aproape toată viața
a avut obiceiuri și comportament de câine.
Știm că experiența de viață
afectează comportamentul pisicii.
Asta determină și cât de sociabilă e pisica.
Datorită trecutului ei, familia Savitsky o antrenează altfel pe Eddy.
Face totul pe dos.
Face tot felul de lucruri nebunești
pe care alte pisici nu le fac fiindcă mintea lor nu funcționează așa.
Lui Eddy îi place să sară.
Așa că au învățat-o unul dintre cele mai grele trucuri.
Acum lucrează la o săritură prin cercul de hârtie.
E următorul truc ca dificultate
după ce le faci să socializeze,
pentru că le înveți, de fapt, să sară într-un zid.
E nevoie de timp, de mult exercițiu și de multă hârtie irosită.
Încă lucrăm la asta.
Eddy, sari!
E nevoie de puțin antrenament.
Dar familia Savitsky învață cum s-o motiveze pe Eddy.
Nu fiecare pisică e motivată cu aceeași recompensă.
Pare destul de simplu, dar mulți stăpâni de pisici greșesc.
Eu cred că folosesc obiectele greșite pentru a motiva pisicile.
Pisicile au mai mult discernământ decât alte animăluțe.
Mâncarea nu le motivează întotdeauna.
Am descoperit că majoritatea pisicilor preferă recompense sociale.
Kristyn a studiat mult dorințele pisicilor.
Ea le dă de ales
între jucăria lor preferată, mirosul lor preferat,
mâncarea lor preferată sau stăpânul lor.
În peste jumătate din încercări, ele își aleg stăpânul.
Cred că te place.
Sufletul e mai important decât stomacul.
Asta să fie dovada că pisicile ne iubesc?
Sunt întrebată adesea dacă pisicile ne iubesc.
Iubirea e o emoție complexă, chiar și la oameni.
Cineva îți spune că te iubește, dar se comportă altfel.
Ca să răspundem la întrebare și să înțelegem natura relației om-pisică,
trebuie să ne întoarcem la începuturi.
Mult timp, istoricii au crezut că prietenia noastră a început în Egipt,
acum 4.000 de ani.
Dar o descoperire recentă a schimbat totul.
PALEOGENETICIAN INSTITUTUL JACQUES MONOD
Acum zece mii de ani,
înainte de neolitic, nu existau pisici în Cipru.
CIPRU
Cipru e o mică insulă din Mediterana,
lângă leagănul civilizației,
unde arheologii au făcut recent o descoperire uriașă.
Au găsit mormântul din neolitic al unui copil.
În acest mormânt se afla și un schelet de pisică.
Dr. Eva Maria a datat descoperirea cu ajutorul ADN-ului.
A devenit cea mai veche dovadă
a unei relații om-pisică,
arătând că suntem împreună de cel puțin 10.000 de ani.
Pisica asta nu a înotat prin mare.
Înseamnă că oamenii au dus pisica pe corăbiile lor în Cipru.
Atunci s-a întâmplat ceva în zona asta.
Au apărut fermele.
Oamenii au început să cultive și să depoziteze cereale,
iar pisicile sălbatice au profitat de ocazie.
Aceste grânare trebuie să fi atras rozătoarele,
un dezastru pentru primii fermieri.
Iar pisicile…
au sărit pe ele și s-au hrănit cu ele.
Acesta a fost probabil începutul acestei relații
între pisicile sălbatice și oameni.
De aici, relația a evoluat.
Egiptenii venerează pisicile.
Sunt milioane de pisici mumificate,
iar în iconografia egipteană, în statui, regăsim reprezentări ale pisicilor.
Sub scaunele nobililor, adesea femei,
se află și o pisicuță.
Asta ne arată că pisica intrase în casă.
Urma să devină pisică domestică.
Unde mergea omul, mergea și pisica.
Deseori, cu barca.
Corăbiile au fost, în principal, mijlocul de răspândire a pisicii.
Pisicile au urmat rozătoarele pe corăbii.
Nu cred să fi existat vreo corabie care să nu iasă din port fără pisici.
Felis catus a ajuns astfel pe fiecare continent de pe Pământ.
Erau atât de apreciate, încât, până în 1975, în Marina Britanică
era obligatoriu ca fiecare navă să aibă o pisică.
Nu doar britanicii făceau asta.
ȘTIRI CU PISICI HERMAN SE ÎNROLEAZĂ
Atenție, dle paznic de coastă! Herman patrulează.
În Baltimore, lui Herman i se iau amprente de pe labe, desigur,
pentru livretul Pazei de Coastă.
E real.
Pisica Herman a făcut parte din Paza de Coastă SUA.
Dar istoria nu a fost întotdeauna blândă cu felinele.
Poveștile cu pisici negre și magie neagră,
vrăjitoare și cazane nu au început în Salem
sau în Transilvania,
ci pe vremea răzvrătitului papă Grigore al IX-lea.
Pisicile din Evul Mediu
erau asociate cu vrăjitoarele.
Vrăjitoarele erau, de fapt,
femei inteligente, înțelepte, care știau multe despre natură.
Aceste femei înțelepte știau că păstrarea curățeniei în casă
te va menține sănătos.
Ele făceau curățenie cu mătura
și țineau pisici ca să scape de rozătoare.
Apoi a venit vremea când Biserica,
dominată de bărbați, le-a considerat un pericol.
Așa că Biserica a încercat să scape de ele.
Demonizate de Inchiziția Papală,
pisicile din Europa au fost decimate,
declanșând, spun unii, epidemia de ciumă.
Moartea Neagră sau ciuma
se transmitea de la rozătoare prin purici.
Puricii stăteau în blana rozătoarelor.
Cu mai puține pisici, ciuma a scăpat de sub control.
Din fericire, chiar și în aceste vremuri,
unii oameni au continuat să păstreze relația cu pisicile.
SCOȚIA
O relație care evoluează și azi.
Pisicile își au povestea lor în distilerii.
E ceva tradițional în Scoția.
Într-o distilerie din Perthshire exista o pisică pe nume Towser,
cea mai faimoasă pisică dintr-o distilerie.
- Da, o legendă. - Da.
E cea mai faimoasă pisică de distilerie.
COPROPRIETARI DISTILERIA LINDORES ABBEY
Acum cinci ani, Helen și Drew McKenzie au adoptat două pisici specializate
pentru a păstra o tradiție veche.
Abația a fost fondată în 1191.
William Wallace a vizitat-o după victoria asupra englezilor
de la Black Earnside.
Deci are o istorie lungă.
Iar noi continuăm tradiția.
Cu atâtea pisici care au fost aici…
Pe el l-au numit Friar John Claw,
iar pe femela calico, Vespers,
în onoarea călugărilor care au trăit aici.
Întocmai ca acei călugări, pisicile își încep slujba noaptea.
Ochii pisicilor sunt foarte mari în raport cu craniul.
Pisicile au acest tapetum lucidum,
un strat de celule în spatele ochiului
care reflectă lumina în retină,
permițându-le să vadă foarte bine în lumină slabă.
Ele vânează un adevărat pericol
pentru sănătatea distileriei.
Șoarecii sunt prezenți în distilerii din cauza cantității uriașe de orz,
iar cerealele atrag șoarecii.
Din păcate, fără să intru în detalii,
șoarecii urinează întruna,
ca să zic așa, iar asta nu e un lucru bun.
Pentru a găsi dăunătorii, pisicile folosesc ultrasunetele.
Urechile pisicilor se pot roti la 180 de grade.
Ele aud frecvențe foarte înalte.
Asta pentru că prada lor vocalizează în acest spectru auditiv.
Asta le permite să localizeze și să trianguleze poziția prăzii.
Pisicile își fac treaba bine.
Dar Helen și Drew erau curioși să știe cum acționau.
Așa că Helen le-a atașat dispozitive GPS.
Colierele GPS au arătat că, în fiecare noapte,
Vespers parcurge aproape doi kilometri,
dar nu se îndepărtează niciodată de casă.
Vespers, oficial prădătoarea-șefă, e ocupată cu treabă și ziua, și noaptea.
E extrem de activă înaintea zorilor,
la ora rozătoarelor.
Pisicile sunt animale crepusculare.
Animalele crepusculare
sunt active devreme în zori și la amurg.
Ceea ce explică de ce pisicile sunt atât de agitate înspre dimineață.
Pe pisicile mele le apucă nebunia după ce ne culcăm.
Nebunia, explozia bruscă de energie.
Îi spunem „PAFA”.
PERIOADA DE ACTIVITATE FRENETICĂ ALEATORIE
Le auzi ciripind,
le vezi cum coboară pe podea și sar încolo și încoace.
Se urmăresc, scot sunete
și se distrează în timp ce noi dormim.
E un comportament instinctiv. Ține de ritmul circadian.
Ceasul intern din corpul nostru, primit de la strămoși.
Unele pisici au un alt ritual de noapte ciudat.
Vespers, mai ales, adoră să aducă daruri.
Cred că prinde patru sau cinci prăzi pe zi.
Dar de ce pisicile fac cadouri proprietarilor?
Știm că, atunci când o pisică are pisoi,
ea va aduce prada la ei,
ca aceștia să învețe care este prada potrivită,
să-i lase să se joace cu ea,
și, într-un fel morbid, să-i învețe să prindă prada.
Indiferent de motiv, e un compliment.
Te consideră parte din familia ei.
Dar sunt lucruri și mai puțin drăguțe,
ca atunci când te plimbi desculț dimineața.
În timp ce Vespers își face treburile obișnuite,
Friar John Claw are o abordare mai modernă.
E foarte relaxat,
iubește publicul, petrece mult timp în sala oaspeților,
unde este mângâiat.
El și-a dat seama că sora lui dă iama în șoareci.
Talentele lui sunt bune la altceva.
Rolul lui, putem spune, e mai degrabă de ambasador.
E în față.
- Iar ea, în spate. - Ea e în spate, face treaba grea.
Vespers își folosește instinctul.
Friar John Claw își folosește Instagramul.
Ce a început acum 10.000 de ani ca o relație „profesională”
a devenit o obsesie globală.
Felul în care au devenit virale pe net depășește orice așteptări.
Al doilea motiv pentru care lumea intră pe internet
sunt filmele cu pisici.
Pisicile sunt numărul unu în preferințele familiilor pe internet…
cu peste 25 de miliarde de vizualizări.
Un nou studiu a arătat că filmele cu pisici stimulează emoțiile pozitive
și reduc sentimentele negative.
Cu alte cuvinte, ele ne oferă o doză mare de dopamină.
Cred că internetul a devenit un spațiu
în care iubitorii de pisici se adună, se bucură de ele,
râd de ele și rezonează cu năzbâtiile pe care le fac pisicile.
Ne permite să facem asta.
Poznele sunt amuzante în clipuri.
Dar nu e mereu amuzant când se întâmplă acasă la tine.
Când avem un comportament nedorit,
țineți minte că pisicile sunt pisici!
Ele nu știu că tu nu vrei să stea pe blat.
Regula numărul unu: nu pedepsi pisica!
Când pisica ta face ceva nedorit și o pedepsești,
ea nu înțelege, uneori, ce nu ți-a plăcut, da?
Îi pari imprevizibil.
„Brusc, țipi și urli. Nu înțeleg ce s-a întâmplat.”
Cheia e atitudinea pozitivă.
Pisica ta face ceva ce nu vrei?
Încearcă să distragi pisica și să-i spui. Spune-i ce vrei.
„Hai să facem asta! Vino și atinge-mi mâna!
Du-te în patul tău! Ce pisică deșteaptă!”
Iar pisica gândește: „Da, sunt cea mai bună!”
Pentru obiceiurile foarte proaste, condiționarea clasică nu e de-ajuns.
Contracondiționarea e procesul de schimbare a unei reacții emoționale.
Adică scoți artileria grea,
gustarea lor favorită, căreia nu-i rezistă.
Le oferi ceva atât de valoros ca răsplată,
încât să gândească: „N-a fost rău. Îmi place.”
Le dau clienților mei următorul exemplu:
dacă, la fiecare ieșire din casă,
un vecin nepoliticos îți spune ceva răutăcios?
Nu vei mai ieși din casă când el este afară.
Dar dacă, la fiecare ieșire, ți-aș da 1.000 de dolari?
Zici: „N-ar fi rău. Nu mă deranjează să-l văd.”
În patru zile, faci 4.000 de dolari.
Zici: „Da! Continuăm! Unde e?”
Vei vrea să-l vezi mereu, nu?
Asta e contracondiționarea.
Poți schimba o situație negativă
într-una neutră, apoi într-una pozitivă.
Ca în orice relație, e nevoie de răbdare,
dar merită.
Uneori ai impresia că n-au nevoie de tine,
dar tot te vor.
Asta înseamnă o relație unică, mistică și profundă.
Motivația unei pisici nu e la fel de ușor de înțeles ca la alte animăluțe.
Câinii își văd stăpânii ca pe niște zei.
Pisicile se văd pe ele ca pe niște zei.
Pisicile nu vor să facă ce nu le place.
Dorm când vor ele,
mănâncă și se joacă atunci când vor ele.
Nu confundați independența cu indiferența!
Dacă ai impresia că pisicile sunt distante și nu le pasă de interacțiunea socială,
așa că nu faci eforturi să interacționezi cu ele,
le obișnuiești să fie distante,
fiindcă asta e așteptarea ta.
În activitatea noastră, vedem că felul tău de a te comporta
afectează comportamentul pisicii.
Cercetările lui Kristyn arată că pisica te tratează
așa cum o tratezi tu.
Mai mult, ea a demonstrat că pisicile s-ar putea să înțeleagă ce simțim.
Acesta se numește „testul referirii sociale”.
Acest ventilator cu panglici
e complet nou pentru pisică.
Ea nu știe dacă e ceva înfricoșător sau ceva distractiv.
Persoana va da indicii emoționale pentru a vedea cum reacționează pisica.
Carl, e înfricoșător!
Carl, e înfricoșător, nu?
Nu!
Nu! Doamne!
Uite!
Când Kristyn face pe fricoasa, Carl încearcă să se ascundă.
Ți-e frică de ventilator?
O resetare rapidă, o altă atitudine și e timpul pentru runda a doua.
Dacă voi arăta că mă bucur,
vom vedea dacă pisica îmi înțelege emoțiile.
Uite ce ventilator frumos!
Uite ce cuminte e!
Când vorbește frumos și nu se teme,
Carl pare mai încrezător.
Uită-te la panglici!
Uite!
Ventilatorul nu mai e o amenințare.
Gata cu frica!
Nu e vorba doar de Carl.
79% dintre pisici caută îndrumare emoțională la stăpâni.
Pentru oamenii de știință, e o nouă descoperire.
Se pare că pisicile sunt experte în a ne percepe sentimentele…
bune sau rele.
Dacă ești prostdispus și te vrei să dresezi pisicile,
mai bine renunță!
Nu face asta!
Ele vor simți și vor înrăutăți situația.
Asia, vino!
Pisicile au învățat să fie empatice ca să se adapteze și să supraviețuiască.
Există un avantaj evolutiv
în a putea să-ți privești partenerii sociali din mediu
și să aduni informații.
Dacă nu poți interpreta reacția cuiva,
nu vei mai avea acces
la multe informații despre cum să reacționezi
la ceva potențial periculos.
Descoperirea faptului că pisicile ne înțeleg sentimentele
a luat o turnură mult mai amplă decât se aștepta oricine.
În Japonia, dr. Saho Takagi a remarcat un lucru.
Mi-am dat seama că putem observa comportamente diferite
la pisicile din Statele Unite și la cele din Japonia.
În Japonia, pisicilor le e greu în locuri necunoscute.
Totuși, pisicile din SUA…
se comportă normal chiar și în locuri necunoscute.
Deci pisicile japoneze și americane ar putea avea personalități diferite.
Kristyn și Saho au decis să facă aceleași experimente
în Statele Unite și în Japonia.
Au descoperit că pisicile sunt diferite.
Vedem diferențe sociale între pisicile din Japonia și SUA.
Mi-am dat seama că diferențele culturale afectează și pisicile.
Cultura umană poate schimba cultura felină?
Japonia e o națiune insulară.
Majoritatea stăpânilor de pisici își țin pisicile doar în casă.
Oamenii din Japonia dau rar petreceri acasă.
Astfel, pisicile din Japonia cunosc alte persoane
mult mai rar decât cele din SUA.
Acești factori pot contribui la diferențele dintre pisicile din Japonia
și cele din Statele Unite.
Cercetările lor sugerează că aceste diferențe culturale
se pot transmite din generație în generație.
Într-o altă cultură, speciile noastre sunt și mai apropiate.
Chiar și pe când se numea Constantinopol, Istanbulul era orașul pisicilor.
Pe aceste străzi se găsesc peste 100.000 de pisici comunitare,
perfect adaptate stilului de viață urban.
Când te plimbi astăzi în Istanbul, vezi peste tot pisici.
Ele aparțin cartierului.
Nu aparțin unei anumite persoane.
Oamenii le oferă infrastructura
pentru a supraviețui,
dar ele nu aparțin cuiva anume.
În 2021, Istanbulul a introdus noi legi care protejează aceste pisici,
dintre cele mai progresiste legi din lume.
Să tratezi o pisică drept egalul tău și să vezi lucrurile prin ochii ei
e cel mai bun mod de a întări relația.
Bună!
Specialitatea mea există
fiindcă oamenii recunosc această legătură profundă,
această iubire profundă.
O facem din iubire pentru ele.
O facem pentru că recunoaștem legătura om-animal.
Nu știu de ce plâng. Nu mă faceți să plâng!
Da, de asta o facem, pentru că iubim animalele.
E clar. Adorăm pisicile.
Ceea ce ne duce la întrebarea crucială.
Oare pisicile ne iubesc?
E greu să evaluezi emoțiile pisicilor,
dar, pe baza comportamentului
și a relației lor,
pisicile pot crea relații atât de profunde încât le putem asemăna cu iubirea.
Pisicile își iubesc stăpânii foarte mult.
Cred că pisicile mele chiar mă iubesc.
E clar că pisicile oferă sprijin emoțional,
un sentiment de împlinire și fericire.
Ideea că poți veni acasă și ai parte de iubirea lor necondiționată
e ceva vital.
Cu tot devotamentul familiei ei, Eddy e perfect poziționată
pentru a fi următorul superstar.
Trebuie doar să învețe trucul cu cercul de hârtie.
Abia acum începem să înțelegem potențialul pisicilor.
Sunt multe lucruri pe care nu le știm încă despre pisici.
Viitorul va aduce treptat noi descoperiri.
Cu cât aflăm mai multe, cu atât vedem cât de profundă e legătura noastră.
Ele simt dragostea pe care le-o oferi.
Și se hrănesc cu ea.
Iubirea e cu dublu sens.
Dacă vom ști cum să scoatem ce e mai bun din feline,
ele vor scoate tot ce e mai bun din noi.
Nu-mi pot imagina viața fără pisici.
Sunt animalele mele. Le simt.
Și sper să mă iubească la fel de mult precum le iubesc eu.
Când totul se leagă, rezultatele pot fi magice.
Subtitrarea: Dan Butuza