MELLOM-EUROPA.
"GRUVE 5-SLAKTERNE" OFRENES FAMILIER FORDØMMER VOLDEN
- Hva feiler det ham? - Ingenting.
- Han fikk noe beroligende. - Han blir vel ikke farlig når det avtar?
- Det er i så fall ditt problem. - Faen.
Greit, før ham inn.
Kom igjen. Hun skal til å holde tale.
- Hva var navnet ditt, korporal? - Zubak.
Harde vokaler. Nærmest oppgulpende.
Og fornavnet ditt?
- Herbert. - Herbert.
Herbert Zubak. Ja, det glir av tungen.
Beklager rotet. Jævla bygningsarbeidere.
Jeg kan vel skyte dem, om du har noen tips?
Hei, kjære.
Ikke uroe deg for ammoniakklukten.
De sanerer for tredje gang på like mange måneder.
Ser det ut som et jævla åpent hus? Finn kollegaene dine!
Den høye, skumle damen, Susan Goin, er finansminister.
Han korte og skjeggete heter Dr. Kershaw, og er kanslerens personlige lege.
Ta på ham jakken.
Kjære vene, en arbeidshest? Han holder ikke ut én uke engang.
Ok, sett ham ned.
Greit.
Hei der inne!
Er du med oss? Det må sies, jeg var sterkt imot utvelgelsen.
Avtrekkerfingeren din stelte i stand en sabla stor røre,
men kansleren insisterte, så her er du.
- Skrev han under på alt, Agnes? - Ja, tidligere.
Topp. Toppen!
Nå, hvor skal vi begynne?
Kanskje med fuktighet?
- Unnskyld? - Hør etter, takk!
Hvor mye vet du?
- Unnskyld, hører du meg? - Jeg vet bare at jeg er omplassert.
Ja vel. Faen.
Vel, situasjonen er slik at vi har et problem.
- Nemlig sporer. - Sporer.
- Sporer? - Stachybotrys atra.
- Mykotoksiner. - Nokså farlige allergener.
Kansleren så dem.
Hun er tidligere lege, husker du kanskje?
- Det er en alvorlig sak. - I høy grad.
Men vi tøyler problemet, så klart.
Ja. Vel, nei, nei, nei.
Nei, vi jobber med å tøyle problemet.
Derav renovasjonen av palasset, ut med rubbel og bit,
gjør det skinnende rent, og så videre.
Du forstår alvorsgraden, ikke sant, korporal Zubak?
Og at problemet er reelt for kansleren?
Er hun i fare?
Vel, nokså stor fare, ja.
Men nei da, vi ordner det.
Tar du en prat med kansleren, da? Er du klar?
- Nå? - Nå, ja.
Bra. Bli med, da.
Ikke pust i hennes retning.
Bevar roen.
Ikke kast opp.
Stig på.
Korporal Zubak, madam kansler.
Ja.
Takk, Susan.
Beklager sikkerhetstiltakene.
- Er alt i orden? - Ja, sjef.
Er du sikker? De kan være overforsiktige på mine vegne.
Ikke tenk på dem. De rigger til.
- Så du er fra Westgate, hører jeg? - Ja, sjef.
- Sukkerbetens opphav. Nydelig sted. - Ikke akkurat, sjef.
Og foreldrene dine?
De er døde.
Mine også. Gi oss et øyeblikk.
Sett deg.
Jeg vil nødig være taktløs, men vet du hvorfor jeg valgte deg?
Nei, sjef.
Jeg ville ha en gruve 5-gutt.
Nei da, ikke skam deg.
De var som dyr, de demonstrantene. Dere soldater bare reagerte.
Det var riktig å sende dere ned i gruven, hva enn kritikerne sier.
Det er ikke snilt, det de kaller dere. "Gruve 5-slakterne".
Men jeg vet sannheten.
Det er en god mann inni der som fortjener kjærlighet.
Takk, sjef.
Så rart! Det føles som vi har møttes før.
Som déjà vu eller noe.
Eller som at vi møttes i en drøm. Har vi det?
Jeg tror ikke det, sjef.
- Så de har forklart jobben? - Nei, sjef.
Nei vel.
Det er like greit.
De såkalte ekspertene vet mindre enn gjengse jævler som oss. Opp.
Nå, dette er et hydrometer. Det måler luftfuktighet.
Det hjelper deg å fortelle meg om det er mugg i nærheten.
Følg etter meg overalt og foreta målinger. Forstått?
- Ja, jeg tror det, sjef. - Bra.
Vi er så godt som ment for hverandre, er du ikke enig?
- Nå kan vi få deg ut herfra. - Takk, sjef.
Og korporal...
Et inntagende sinn.
Du må strebe etter et inntagende sinn.
Ja, jeg skal prøve, sjef. Takk.
Jo...
Bra. Da var det alt.
Nei, nei, nei, sånt gjør vi ikke.
Faktisk må du sterkt fraråde enhver fra håndhilsing med kansleren.
Er det forstått? Dette er svært viktig!
Snakk om satans griseflaks, slakter.
Kom igjen.
Rengjøringen av palasset kan visstnok ta årevis.
Gud være med oss.
Vel, her er det.
Ditt nye hjem.
Du begynner i morgen tidlig.
I kveld må du lære deg plantegningene og morgendagens timeplan.
Noen kommer med tingene dine.
Har du ting?
Du der!
Jeg har pleid slagghaugen hele livet, så ikke svin det til.
Og spander på deg fuktighetskrem,
for avfukterne gjør huden din til en mumies rumpehull.
SES I DRØMMENE MINE?
KANSLEREN TALER TIL NASJONEN
I morgen er det sju år siden
vi overvant kansler Edward Keplinger og hans røverradikale
i et fritt og rettferdig valg.
Det er denne seieren vi feirer.
Da jeg ble kansler, var det med et tungt hjerte.
Jeg visste at jobben med å få bukt med den mislykkede staten ville kreve tid
og hindre meg i å være ved siden av dere,
med hendene deres i mine...
...men vit at dere fyller meg med all kjærligheten jeg trenger.
Og derfor velsigner jeg dere alle.
Og jeg velsigner vår kjærlighet, til evig tid.
Hallo?
Kom deg opp! Du har 20 minutter på deg.
Gledelig seiersdag, slakter.
Gledelig seiersdag, Herbie.
Kom igjen.
- Lærte du deg plantegningene utenat? - Jeg tror det, ja.
Hun hater tvil.
Trenger du et kart, din pikk? Finn arbeidslaget ditt!
Går hun forbi deg, hold pusten. Snakker hun til deg, dekk til munnen.
Bruk pastiller.
Lukter hun mugg, lukter du den også.
- Hvordan gikk det? - Hun sa pølsen lignet på en baviankuk.
- Får kokkene spise den? - Ja, men ikke la vaktene se det.
- Og humøret hennes? - Fem av ti.
- Hvor ti er bra? - Har det noe å si når det er på fem?
Kom. Stå langs veggen.
Kom igjen.
Du!
Det er uhyre enkelt. Følg henne og mål den relative fuktigheten.
Hva betyr dette tallet?
"Ikke still spørsmål og følg med, ellers ender du opp som forgjengeren din."
Åpne døra og gå foran meg.
- Hvordan er stoda? - Bra, sjef.
Nei, fuktigheten, kjære deg.
Den er på 31 prosent.
Glasshuset med Mr. Laskin først, sikkerhetssjefen.
I dag får du møte en suppe av elendighet kjent som "byråkratiet". Vær forberedt.
Gledelig seiersdag, madam.
Den er på 41 prosent.
Her er etterretningen vår denne praktfulle morgenen.
Kildene mine i planavdelingen
mistenker at minister Goins tålmodighet er i ferd med å bli tynnslitt
i påvente av at du godkjenner koboltsamarbeidet med USA.
Går du videre med avtalen,
kan amerikanerne komme til å kreve ytterligere forsikringer
grunnet uanstendighetene ved gruve 5.
Over til palass-etterretningen.
Noe kakling nedenunder om appetitten din.
Jo, og en påminnelse.
Mannen din intervjues av Vogue i dag. Jeg antar at vi burde føre tilsyn?
Madam.
- Føler du deg bedre i dag? - Ja, sjef.
- Er sinnet ditt mer inntagende? - Jeg tror det, ja.
- Mon tro hvor vi var i natt. - Unnskyld?
Stedet vi møttes, hvor var det?
I går kveld?
Ja, kjære, i drømmen vår. Husker du det ikke?
Sukkerbeter.
Ja, det stemmer.
Sukkerbeter.
Deilige, var de ikke?
Hun er på vei opp.
- Kjole? - Grønn.
Selvsagt måtte den være det.
Frykter du tekstilfarge? Du er jammen meg en klynkende vulva, Mr. Schiff.
Hva forventer du?
Hun har ikke ofret meg et blikk på månedsvis.
Da er du heldig. Hennes høyrehånd får klaps.
Har du sett at hun kjølner overfor favoritten,
den synkende BNP-ens frue?
Sjalusi næres av usikkerhet, Mr. Singer.
- Kjære vene... - Her kommer det.
Som å se en hund med kalkulator.
Følg henne inn, slakter.
Pastiller, dere. Korte åndedrag med munnen lukket.
- Gledelig seiersdag, madam! - Gledelig seiersdag, frue!
La oss komme i gang, takk.
Vi må raskere gjøre rede for... redegjørelsene.
Henrivende!
Jeg mener, blomstene er henrivende.
Akkurat, ja.
Nå, texanerne.
- BioCon. - Ja.
Richard Kaiser, konsernsjefen, og kona vil sitte ved bordet ditt i kveld.
Og som du vet, ville det vært ideelt å dra koboltavtalen i land.
Du syns jeg haler ut tiden.
- Stemmer det, Susan? - Nei, selvsagt ikke, madam.
- Om du syns det, si det rett ut. - Vi trenger sårt en investering,
og jeg trenger neppe å minne deg på at du en gang støttet avtalen fullt ut.
Kanskje tankegangen min har endret seg.
Er det lov? Tråkker jeg på de søte, små tærne dine?
Nei, men med avtagende indekstall må vi finne noen andre...
Tenk på hvordan det fremstår, som om jeg er en jævla elskerinne!
Gi USA rettigheter til koboltgruvedrift?
- Så jævlig svakt! - Enig, frue.
Vi har alltid vist oss som en selvforsynende nasjon.
Å la amerikanerne bruke ressursene våre til Tesla-er og PC-er, er langt fra det.
Hva enn kommunikasjonseksperten, Mr. Singer, sier, ønsker folket vekst.
Så du vet hva folket ønsker, Susan? Hører du dem grynte fra herregården din?
Madam, se forbi fakta og tall.
Jo snarere vi drar avtalen i land,
desto snarere kan vi investere i prioriteringene våre.
Som å gjøre palasset trygt.
Å gjøre luften rundt deg trygg. Gjøre deg trygg.
Ja.
Vel...
Vi får se hva som skjer.
Foran. Foran meg. Gå foran meg nå.
Ikke for nærme. Hold avstand.
Vær forsiktig her inne. Pass på at han holder labbene unna.
Fuktighet.
Tjueen prosent.
Her. Kjipe blomster for seiersdagen.
Hør her, pappa.
Jeg nekter å føle meg dum som feirer, hvis det er det du tenker.
Jeg vet du hatet fester, men det gjør ikke jeg.
Og alle jenter liker en god grunn til å pynte seg.
Folket elsker det! Ja, de elsker meg.
Mye høyere enn de elsket deg.
Kanskje det var derfor jeg fikk embetet, og du aldri kom i nærheten.
Har du tenkt på det? For en toskete, gammel skrott.
Du har flekker nå. Det var nytt.
Leoparden skifter flekker.
Tok du den? Morsomt.
Ustyrlig morsomt. Greit.
Var det alt? Er vi ferdige? Ja? Bra.
Storartet.
Enda et dypt åndedrag, takk.
Det er verre denne uka. Jeg visste at fuktigheten økte!
- Slapp av. - Jeg visste det!
Jeg kan ikke slappe av med muggsopp overalt.
Madam, som du vet,
med A1AT-mangelen du arvet fra faren din, risikerer du å utvikle en lungesykdom,
men jeg forsikrer deg om at vi gjør alt...
Ikke nok!
Jeg lukter råtten luft i hvert jævla rom!
- Pillene mine! - Senere.
Før banketten.
Oksygenet er på 90 prosent, under trykk.
Fyr den opp!
Vi er glade i bladet, så klart, for ikke å nevne USA.
- Vi har alltid hatt tette bånd. - Helt klart.
Jeg er fransk, skjønt hjemmet mitt er hvor enn Elena er.
Vi samarbeider gjerne med NATO-venner som deler vår lidenskap for frihet.
- Når vi er inne på frihet... - Vær så god.
Amnesty International hevder at din kones regjering driver med
"omfattende fysisk og elektronisk overvåkning av privatpersoner".
Er ikke dette litt seigt for et moteblad?
Men det er sant.
Vi ser alvorlig på spredningen av villedende informasjon, så...
- Men når det gjelder... - Overvåkning? Nei, Gud forby.
- Men du innrømmer nærgående observasjon? - Som i ditt eget land.
Men nei, et ekte demokrati oppstår ikke over natten.
Vi er nærmere enn noensinne.
- Hva med rapportene om uro i gruvene? - Ja, gruve 5-bråket.
Det var en isolert hendelse,
en enkelt koboltgruve hvor ting gikk hett for seg.
Men dersom jeg får lov,
vil jeg gjerne styre samtalen tilbake til mitt ikke-statlige nasjonalepos, som...
Får du dem til å slåss, vennen?
- Ja. - Bra.
Stig på.
Forretten til seiersmiddagen, frue.
Vi er ferdige, takk.
Nei, nei! Nei, ingen laks. Nei, laks er for spakt.
Nei. Nei, vi trenger fyldig mat.
Kjøtt. Ikke vilt. Lam. Et eller annet. Du finner ut av det.
Oskar, hold opp.
Bli med moren din, engel. Og ta epilepsimedisinen din.
Hvordan ser jeg ut?
Perfekt.
Nok en bankett.
Det er utmattende.
Ta på meg masken for disse folka. Besvare løgnene med smil.
Slurpe i meg consommé som jeg helst vil helle over de jævla skallene deres.
Samme her, sjef.
- Vil du også det, altså? - I høy grad, sjef.
Hold deg til meg. Hold fuktigheten i sjakk og den skitne luften deres borte fra meg.
Jeg gjør alt du vil.
Bra.
Du er en god mann.
Flink gutt.
Hold opp.
- Satte du avfuktere under hvert bord? - Ja, mein Führer.
- Hjemmebesøk når gutten har sovnet? - Ikke i kveld, doktor. Vi får mye å rydde.
- Som du vil, pusen. - Slutt å kalle meg det.
Hei.
Når hun kommer, sier du tallet diskré.
Om det oppstår en krise, før henne ut i gangen.
Der venter oksygenmaskiner, men vær jævlig diskré.
Ok.
Mr. Kaiser, Emil er landets øverste forretningsmann.
Du kan stole på ham.
Snart er infrastrukturen i koboltgruvene nær toppen av bransjestandarden.
Kaller Mr. Bartos gruve 5-massakren toppen av bransjestandarden?
Det ble overdrevet. Vi ble kvitt noen dårlige kort.
Tolv dødsfall?
Kan vi forbedre synsinntrykket? Kan Det hvite hus få slippe
å lese om drepte gruvearbeidere i The Washington Post?
Selvsagt.
- Nå, få høre. Hvorfor gjorde dere det? - Hva da?
Ingen vits i å skjule det. Jeg får rede på det snart nok.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Noen sier at gruvearbeiderne i gruve 5 slett ikke skapte opprør.
De var lei av den giftige luften og det skitne vannet, og sa ifra.
Dere militærgutter fikk panikk, og åpnet ild.
Mon tro...
...om dere fikk panikk? Eller nøt dere det?
Mine seierrike venner,
tenk sju år tilbake i tid, på forråtnelsen i landets hjerte.
Vi var et ødelagt folk!
Vi vet selvsagt hvem som ødela oss, tidligere kansler Edward Keplinger.
Den rotten! Med sine tyvaktige, neo-marxistiske kumpaner.
Han gjorde oss motløse!
Men bare til vi så ansiktet hennes.
Den unge legen fra Rinnburg med funklende øyne.
Hun tok det lille partiet faren grunnla og gjorde det monstrøst!
Hun ga Keplinger pryl!
Og kjeppjagde ham til herregården, hvor han ennå slikker sårene sine.
Hev glassene deres. Våre amerikanske venner også.
En skål for Elena Vernham.
Skål for kansleren!
Drar du fra meg nå
Tar du med deg brorparten av meg
Å nei, ikke gå din vei
Så flott å se dere så praktfulle!
Drar du fra meg nå
Tar du med deg hjertet av meg
Og da knuser hjertet mitt.
Å nei, ikke gå din vei
Nei, jeg vil at dere skal bli!
Og det vil Nicky også. Mannen min, Nicholas Vernham, dere.
En kjærlighet som vår
Er en kjærlighet Som vanskelig lar seg finne
Hvordan kan vi la den svinne hen?
Ja, hvordan kan vi det? Dere betyr alt for meg!
Vi har kommet for langt Til å legge alt bak oss
Vi har jo det, så vi må fortsette for alltid.
Hvordan kan vi ende ting slik
Når morgendagen kommer Og begge angrer på
Det vi sa i dag
Ikke dra fra meg nå.
Takk, mine damer og herrer. Tusen takk.
Se, så snille de er. Nicky, kjære, de reiser seg!
Du store, jeg får tårer i øynene.
- Kjære vene! - Så flott du er.
- Var det greit? Er du sikker? - Ja, helt ærlig.
Dype åndedrag.
- Storslått, madam! - Takk, Susan. Takk.
Storslått.
- Hallo. Takk, kjære vene. Mr. Kaiser. - Mrs. Kaiser.
- For en glede. - Ingen berøring, sir.
Unnskyld meg! Unnskyld meg! Det...
Det er en glede å møte deg, Mr. Kaiser.
- Og din henrivende kone, Mrs. Kaiser. - Hallo.
Så hyggelig. Vi setter oss.
- Det er 40 prosent fuktighet. - Det var alt, takk.
- Fuktighet? - Nei da, bare en tåpelig spøk.
- Burde vi ha pakket regnjakker? - Nei.
Beklager, kona mi og jeg spiser ikke kjøtt. Kun fisk.
Tilgi personalets svikt.
- Hvordan møttes du og kansleren? - Vi møttes på medisinstudiet i Paris.
Jeg hadde kone og barn på den tiden, men Elena er svært overbevisende.
Det ser jeg for meg.
Hun dro hjem for politikkens skyld, og jeg gikk tilbake til kone og barn.
Men da et ekteskap kunne få fart på den politiske kampanjen,
ba hun meg fri, noe jeg gjorde.
Jeg forlot familien i Paris for godt, og har ikke sett dem siden.
Og her lever vi lykkelig, alle våre dager.
Vel, vi elsker Paris.
Ha meg unnskyldt et øyeblikk.
Får et jeg et ord?
Bort der, takk. Bort dit. Sånn, ja. Gå bort dit.
Se på meg, takk.
Er du fornøyd nå? Er du det? Nå tror de at jeg er en galning!
Du ga dem all makten! Jeg kjemper alene, slår meg frem og sørger for landet mitt.
Du fikk meg til å fremstå latterlig. Jeg er ikke latterlig!
Jeg er slett ikke latterlig, din dumme fitte!
Unnskyld.
Neste gang får du rette løpet mot deg selv.
Putt det i munnen, din uforskammede jævla ku!
Vi må ta en prat.
- Men først spiser vi. - Nei, klart det.
Jeg snakket med noen av folka dine...
Men nå snakker du ikke med dem. Du snakker med meg.
Og jeg hører at du flekker litt tenner.
Greit nok, men hva uroer du deg for?
Litt arbeideropprør?
Noe mangelfullt utstyr?
Det er randbemerkninger.
Se på hva vi er:
En ung republikk i Mellom-Europa som skal innlemme moderne styring.
Vi er klare for å vokse med dere.
Dette er den viktige delen: Vi er glade i USA og vennskapet vårt,
og vil intet mer enn å knytte tettere bånd.
Vi har kobolten. Dere betaler for gruvene og raffineriene.
Det er et perfekt samarbeid.
Eller dere kan holde Kinas kuk mens de pisser på skoene deres
og holder dere som gissel for de korrupte forsyningslinjene.
Greit. 30 prosent eierandel i gruverettighetene, som avtalt.
Flott. Da blir det sånn.
Men jeg vil gjerne at du forsikrer meg om vår evne til å komme til 51.
Femtien prosent?
Det er selvsagt de rigueur i en avtalestruktur som denne,
for å avansere til en majoritetsandel. Det er slik det alltid gjøres.
Beklager, bare så jeg forstår deg rett, hvis jeg vil gjøre noe med kobolten vår,
må jeg be dere om tillatelse?
Det blir ikke noe problem. Vi skal være mer enn rettferdige.
Den er på 31.
Ikke ham.
Vent her.
- Jeg vil aldri se ham igjen! - Ja, frue.
Agnes klarte å holde deg like hel. Jeg hadde gitt dyrehagen fersk løvemat.
Du er ikke lenger kanslerens personlige kvistgjenger.
Nå er du nattlig fuktighetsvakt for boligetasjen.
- Vet du hva det betyr? - Nei.
At du vifter med den jævla duppeditten i disse gangene mellom 00 og 06,
og aldri ser kanslerens ansikt igjen. Kos deg, slakter.
- Jeg prøvde å hjelpe. - Slik du hjalp ved gruve 5?
Bare gå og dø.
Westgate-søppel.
Bare gå og dø.
Bare gå og dø, dø, dø!
Udugelige kjøtt!
Bare gå og dø.
Dø!
Faen, faen, faen!
Det går bra.
Ja, jeg vet det.
Jeg vet at du er redd. Vi kan begge være redde.
Ja, vi kommer oss gjennom dette sammen.
- Hva står på? - Vi to er fra samme sted.
Derfor skal vi henge sammen som erteris, kjære deg.
Sjef!
Død! Død! Død!
Død!
Jeg pustet ham inn! Jeg pustet ham inn! Jeg pustet ham inn!
Ut, ut, ut! Jeg pustet ham inn! Jeg kjente pusten hans!
I stolen.
- Jeg pustet ham inn! - Gi meg hendene dine.
Jeg pustet ham inn!
Kom deg ut! Ut!
Hjelp meg! Hjelp meg!
Hjelp. Hjelp meg.
Fortsett.
TO UKER SENERE
Hva gjør du her?
De trengte flere skrubbere til den store mikrobejakten.
- Savnet meg, pus? - Slutt å kalle meg det.
- Hva hører folk utenfor? - Kun det statsnyhetene forteller dem.
"Kansleren nyter en velfortjent ferie på fjellet."
Ja, uforstandens fjell.
To uker uten å vise seg? Folk skjønner at noe er i emning.
- Hvordan har gutten det? - Jo, bra. Han spør støtt hvor hun er.
- Og hvor er den gamle jenta? - Gudene vet. Ingen får se henne, utenom...
Denne hjelper kroppen å kjempe imot.
Solsikkete. Mor pleide å lage den.
Den hater gift.
Sir?
Jeg vil gjerne treffe henne.
- Venter hun deg? - Jeg er mannen hennes.
Venter hun deg?
Man forventer at ens ektemann kommer inn i rommet.
Det går bra, kjære deg.
Kjære.
Hallo, Nicky.
Jeg har savnet deg, Lenny.
Minister Goin og Dr. Kershaw ville gjennomgå en kortsiktig plan.
Kanskje det ikke skader med en prat.
- Han har flekker nå. - Unnskyld, kjære?
Flere flekker. Har du sett det?
Hvem da, kjære?
Han nedenunder.
I ansiktet.
Men det har gått ett år, kjære. Det er nok normalt.
Nei.
Det er derfor man har sminke. Jeg skal ikke måtte merke merkene.
Lenny, kan det være på tide å gi slipp på ham?
Slutt.
Det har jeg. Slutt opp med det der.
Husk den første kvelden vår. Rue Racine.
Du gikk rett ut i gata, og alle bilene stanset.
Du spiste det du ville. Jeg falt pladask.
Ingenting skremte deg.
Det er fortsatt deg, kjære.
Jeg var alltid slik jeg er nå.
Du kunne bare ikke se meg.
Si at jeg møter dem i formiddag.
Madam kansler, så bra du ser ut. Vi håper du kommer deg raskt på beina.
- Det var litt av et sjokk! - Svært sådan.
- Fryktelige, fryktelige uker. - Det var utenkelig.
En tilfeldighet. En galning.
En tidligere gruvearbeider som ble bygningsarbeider.
Ikke riktig på en flekk.
Vi tar alle forholdsregler for at ingenting slikt skjer igjen.
Det skal ikke skje.
Aldri igjen!
Madam, det er ingen grunn til å gå rundt grøten.
Slik palasset er nå, egner det seg ikke som bolig for deg.
- Dataene er uomtvistelige. - Her er dilemmaet.
Vi kan ikke risikere sikkerhetsbrudd, så renovasjonen må settes på pause.
- Uten tvil. - Det betyr selvsagt...
At giftstoffene i veggene vedvarer. Du blir som fanget i en petriskål.
Hvilket innebærer å flytte til landet, dersom du godkjenner det.
Under tilfriskningen må visse regjeringsfunksjoner ennå utføres her.
Jeg og utvalgte ansatte blir værende for å føre tilsyn med disse.
Kun de viktigste sakene, som koboltavtalen.
Madam, vi klarte ikke å redde faren din fra hans sviktende lunger.
Det er ikke for sent å redde deg.
Takk til dere begge.
Nå kan dere gå.
God bedring, madam.
Sett deg, korporal.
Nei.
Kom hit. Sitt ved siden av meg.
- Vet du hvorfor du er her? - Nei.
Du er her fordi du er en ubetydelighet.
Det er ingen fornærmelse, bare fakta.
Du er ingen.
Da kan jeg stole på deg, ikke sant?
Ja, sjef.
Nå, du er den eneste
som kan si meg hva ubetydeligheter vil.
Se på meg.
Du elsker meg, ikke sant?
- Ja. - Kan du si det?
Jeg elsker deg.
Ja.
Så hvis du elsker meg, vær ærlig.
Hva vil du at skal skje nå?
Si det.
Du var i drømmen min i natt, og jeg var i din.
Og du ba meg knuse dem, enhver som gjør deg svak.
De har kuttet av oss ballene, sjef. Og nå ler de av oss.
Du danser for utenlandske penger som en syk sirkusbjørn!
Det er det alle sier. Du hører det ikke, men det er det de sier.
USA behandler oss som en satans koloni.
Så hva gjør de? De heller piss over oss dagen lang.
De vil at du skal mislykkes, og det vil finanskjerringa di også.
Og den feite griselegen som sier at du er syk.
Er du syk? Pisspreik!
Noe er det, ja. Det er noe i bygget som dreper deg,
men det er ikke denne dritten. Ikke denne!
Det er dem!
De vil... Se på meg!
De prøver å lamme deg fordi du har noe de aldri vil ha!
En jævla drøm!
Jeg vil slå inn trynene deres til evig tid!
Et inntagende sinn.
Én, to, tre, fire, jeg erklærer tommelkrig.
Slåss, slåss, slåss.
Nei, nei, det er en taktikk.
Det var en taktikk! Så du det, Nicky?
En gang til. Se meg i øynene. Snart vinner jeg.
Én, to, tre, fire, jeg erklærer tommelkrig.
Slåss, slåss, slåss.
Tok deg!
Ok, best av tre.
Én, to, tre, fire, slåss, slåss, slåss!
Nei, nei, nei.
Du er fryktelig!
Mine venner.
For noen uker siden valgte en minister og viktige medlemmer av tjenerstaben min
å sammensverge seg med en femtekolonne for å drepe meg i søvne.
Kom deg vekk fra meg!
Det siste året har personene svekket økonomien vår,
regjeringen vår, og selv immunsystemet mitt,
ved hjelp av innblanding fra utenlandske regimer.
Derfor utsteder jeg i dag en ordre om å tilbakebetale gjelden vår,
avvise amerikanske investorer,
og frigjøre dette landet fra sin syke avhengighet av NATOs smokk.
Mannen min og jeg er dypt rørt
av den overveldende kjærligheten og støtten vi har fått fra hele landet.
Det er folkets sanne ånd! Dere er vårt bankende hjerte.
Dere er sjelen i alt.
Dere er brønnen jeg henter styrke fra for å overvinne våre fiender.
Dere får ikke forderves og forgiftes av USA og deres surrogater.
I årevis har vi lidd, så de fikk tegne verdensordenen etter eget bilde.
De har gitt materiell støtte til korrupte regimer i utlandet,
begått og medvirket til massedrap,
og ført sin kameratkapitalistiske krig over hele kloden.
De har sagt til oss andre:
"Spill med, sitt rett opp, gjør som vi sier, og betal avgiften."
Vi setter ned foten.
Vi vil ikke lenger være deltaker i deres brutale arv.
Vi vil ikke lenger lide for deres grådighet.
Det er på tide å vise USA og verden nøyaktig hva vi er verdt!
Velsigne dere alle, og velsigne vår kjærlighet, til evig tid.
Norske tekster: Monica Mikkelsen