O DVA MĚSÍCE POZDĚJI...
Není to dovařené, měls to dělat 2 až 3 minuty.
Zapal mi hořák, dělej!
No tak!
Alaine, co jsem řekla? Co jsem řekla?
Tři různé hlíny ze tří různých ekosystémů.
To chce desátník, tak ať to tak vypadá.
Slyšíte? Potřebuju toho víc.
Kriste. Nemůžeme jí vrazit bliny?
Jestli chceš, aby to garda Zakladatele brnkla na gonády...
Už to nevydržím. Vypadám jako venkovan,
servíruju šlichtu a ten hňup mi dělá očima kolonoskopii.
Nestěžuj si. Nebo tě do oběda vyrazí.
Rozpažit.
- Nějak to šimrá. - Ano.
- Ano, opravdu je to cítit. - To by mělo.
Je to skvělé.
Hele!
Co je to? Není uvařená.
Ne, pane. Smažená na másle.
Máš nasráno v uších?
Řekl jsem uvařit a osolit. Odnes to.
Dělej, odnes ty francouzský blbiny.
Ta křupavá je trochu ostřejší, že?
Jsem jako prasklá deska, ale je bezpečné to jíst?
Není to výživné.
Prospívá vám to. Jestli jsme to, když nic jiného nebylo.
Ale teď snad něco jiného máme, ne? Máme toho dokonce spoustu.
No a to je váš problém, příteli.
- Příteli? Nejsem váš... - Ne, ne. ne.
No tak, Nicky. Herbertovým lidovým lékům věříme.
Zbavily nás té mizerné plísně.
Probereme další vyhazovy, co?
Ano. Redukci armády zbytečných tupců.
Když jste u toho... Personál začíná být nervní.
Kvůli vyhazovům. Promiňte, snižování nebo...
Je to trochu drsné.
Dobře.
Morálce to nepomáhá, že?
Promiň, Nicky, zbytečnou zátěž platit nelze.
Musíme zeštíhlovat. Odlehčovat.
Žádné pijavice.
Lenny, mám pro tebe přehled financí... Tamtěch.
Jakých?
Tamtěch. Ty víš, miláčku.
Fond na Belize.
Ne, potom. Potom, ano?
Teď musím chystat tátovy narozeniny.
Poradu vlády zvládneš sám, že?
Jistě.
- Tak co mi řeknete? - A co?
Proč jste oblečen jako ubohý pasák koz?
Nevím, o čem mluvíte.
Proboha, Victore.
Netvrďte mi, že ho tím chcete potěšit.
Račte odpustit, ale ne.
Nechcete dostat výpověď, že?
Co kdybyste desátníkovi ukázal svoje spodky z dovozu?
Pane rolníku? Ty by se mu líbily.
Dnes vám to velice sluší, desátníku.
Poradu budu řídit já.
Kancléřka je snad v pořádku.
Má se fajn.
Jistě. To rád slyším, desátníku.
Máme pro vás malý dárek, pane.
Drahokamy vykládaný francký meč.
Historici tvrdí, že stejný meč měl i Zakladatel, když...
- Meč si strčte do prdele. - Ano, jistě.
Tak...
Kancléřka mě požádala, abych vám přečetl tohle.
"S desátníkem Zubakem jsme se dohodli na balíčku reforem,
jež odpovídají naší politice zlepšování života pracujících rodin."
"Naše národní povaha bude prosta lačnosti a cizích peněz."
"A zavedeme novou politiku:
rozsáhlý převod půdy v soukromém vlastnictví
od zámožné elity třídě pracujících."
"Tyto široké reformy je třeba provést co nejdříve."
Já... Tedy... Výborně, desátníku.
Pozemková reforma, že?
Jak jsem řekl.
Pak víte, jaká rizika reforma skrývá.
Obvykle zpomalení ekonomiky, nedostatek potravin.
Jistě znáte dějiny Jižní Afriky.
Říkám, že to takhle bude.
My to probereme. Jakmile nám dá kancléřka souhlas.
Už ho máte.
- Teď jsem vám to, kurva, četl. - Ne, jistě, jistě, já jen...
Myslel jsem její oficiální souhlas.
Začnete to plánovat, protože jsem vám to řekl. Jasný?
Ano, ano, jistě, pane. Omlouvám se.
Víte, co se stalo Emilu Bartosovi?
- Ano, pane, ale... - To byl jen začátek.
Výborně, desátníku. Děkuji. Hned se do toho dáme.
Nu, přátelé, sláva dědici Zakladatele.
EVROPA
REŽIM
Mí drazí, od vrcholků našich hrdých hor,
nad poli kvetoucí cukrové řepy,
se nese píseň našich předků.
Lákají nás, volají nás domů,
k hodnotám a tradicím, jež jsme kdysi ctili.
A v jejich prostých radostech a moudrosti
jsme nalezli posvátnou, samozřejmou pravdu:
Tato drahá země musí patřit vám.
Brzy vám dám to,
co bývalý kancléř Keplinger nedokázal.
Náš plán pozemkové reformy.
Vezmu zpět to, co vám vzali nelidští oligarchové,
a navždy vymýtím bídu na venkově.
Vaše práce už nikdy nebude marná.
Už nikdo vám nebude brát vaše sny.
Stop. Bylo to dobré?
- Perfektní. - Opravdu? Víš to jistě?
- Perfektní. - Nebylo to moc vážné?
Krásné. Krásné, madam.
Musíme probrat, jaký na to bude rozpočet.
Asi bude třeba sáhnout do holdingu.
Ne, ne, ne. Musíme to držet oddělené.
Děkuji, pane Singere. Herberte?
Je to fakt skvělý, co? Jako v našich snech. Pamatuješ?
Ano. Ne, ano. Ne, přesně tak. Ano.
Pozemková reforma. Ostrá slova. Vzrušující.
Budu myslet na Američany. Vezmou je z toho křeče.
Ne, Eleno. Na ně už nikdy myslet nebudeme, ano?
Už jsou pryč. Jsme jen my a náš lid.
Ne, ne, samozřejmě. Jen jsem vtipkovala.
Madam.
Aha, tady jsi, lásko.
Přinesli ti čaj. Mám nám nalít?
Tak mě napadlo, Lenny...
Je to hodně odvážný krok, ta reforma.
Ano, asi je.
Je to jako... Robin Hood.
Ty ten problém vidíš, že?
Problém?
Nemůžeš být Robin Hood a král současně.
Holdingová firma, Lenny.
Zvládnu obojí.
Obojí? Nemůžeš lidem vracet půdu,
a přitom si z ní cpát půlku do peněženky.
Sebereme trochu smetany svrchu. To nevadí.
Je to víc než trocha smetany.
Slovem reforma zajisté nemyslí
doslova změnu současné formy.
Jí je jedno, co tím myslí.
Přivedla by zemi k bankrotu, kdyby jí to ten agresivní buvol řekl.
V plánu od začátku bylo ho povýšit.
Povýšit ho, to ano. Ne udělat z něj Herberta Hrozného.
Kvůli němu naše doly na kobalt stojí.
Kvůli němu se HDP scvrkává jako svěrač.
Americká kráva, co dojí prachy, přešla na zelenější pastviny.
Ona ztratí zájem. Jako vždycky.
A co když tentokrát ne?
Pracuju na tom.
Madam, na vaši žádost jsem sestavil zprávu
o trendech v amerických médiích a o zpravodajském cvrkotu.
Konverzace se stále zabývá hlavně Tchaj-wanem.
Když napětí stoupá,
ministerstvo zahraničí USA chce oslovit Čínu...
Ne, začneme Evropou.
Dobrá, ano, ano, jistě.
Vidíme stoupající zájem o potíže německých trhů...
Ne, ne, blíž k nám.
Blíž než Německo, madam? Ano.
Tak USA stále hledají
investiční možnosti ve Fabanském koridoru.
A naše zdroje v regionu monitorují...
Ale o nás nic? Ne? Žádné řeči, drby o té...
Bože... Cuchtě z Kansasu?
Jak se jmenuje? Senátorka Holtová.
Řekl bych, že nová izolacionistická politika
zavedená desátníkem Zubakem a vámi, zdá se, uspěla.
Vy a vaše vláda v amerických médiích skoro nejste.
Zdá se, že přešli jinam.
To jste zajisté chtěla.
Ano. Ano. Jistě.
Dveře.
Hezké skoro narozeniny, táto.
Kriste, ty vypadáš. Zmalovanej jako děvka.
Tumáš. Jsou mrtvý, jako ty. Máte si hodně co povídat.
Žijeme teď jako na vesnici. Ty bys nadával. To máš smůlu.
Nekoukej na mě tak. Mám se fajn. Mám se líp než fajn.
Jenom... Jenom se mi teď špatně spí, jinak nic.
A je to bezva nápad, pozemková reforma.
Jo. Není slabá ani nudná.
Takže se pleteš.
A nejen proto, že tobě to nestačí.
A ty tvoje sny o anexi Fabanu.
Pošetilost.
Tohle je svět, táto. Prober se.
A v Herbertovi se taky pleteš.
Jo.
Situaci mám pod kontrolou. Ano, vážně.
Co se děje?
Cítíš se ohrožený?
Protože je pravej chlap?
Ty jsi vysušenej a máš mrňavý kuličky.
Aha, ty na něj žárlíš, je to tak?
Proto chceš, abych se zbláznila, jako máma? Zapomeň!
Jsem proti tobě očkovaná. Plivu na tebe.
Já tě nechci! Odmítám tě! Protože jseš prostě ubohej!
Ne, ne. Promiň, promiň. Omlouvám se. Jen...
Zapomeneme na to, prosím tě.
Nechci ti zkazit velkej den. Promiň.
Promiň, tati.
Jedem, Eleno.
- Tak dělej! - No dobře. Bože.
Ramena dozadu.
No tak, z boků, z boků. Tak, tak...
O co jde?
Ale nic. Já jen...
Nic mi není. Jsem jen trochu unavená.
Nic to není.
Unavená?
Já jen že...
Mluvila jsem s tátou a...
A tak si říkám, jestli...
Je to dobře? Ta reforma? Je to potřeba?
Ne, jasně, je. Asi je.
Ano, já jen...
Nechci, aby se to nějak zadrhlo, jinak nic. Prostě...
Ne, asi to půjde.
Líbí se mi to.
Ne, co to děláš? Bože, co...?
- Pojď sem. - Co?
Pojď sem a lehni si.
- Dělej! K ventilaci! - Moje ruka!
- To bolí. - Blíž k ventilaci.
- Ne, ne, ne... - No tak. Těsně k tomu.
Dej k ní hlavu. A dýchej.
- Tak dýchej ty odporný jedy! - Nemůžu!
- Dělej! - Ne, nemůžu! Nemůžu!
Promiň. Promiň.
Já nemůžu. Nemůžu.
Eleno, nedokážeš to, protože nejsi vyléčená.
Pořád ti stoná hlava.
Není to v těch zdech. Máš to v sobě. Zbav se toho.
Pusť to ven. Řekni mi všechno.
Co tajíš? Řekni mi všechno.
Proboha. Všechno?
Sakra, já nevím. Kde mám začít?
Je to všude.
Jo.
Ulitý prachy na Belize, státní banka, holdingová společnost.
Miliarda nebo víc v aktivech,
na moje, Nickyho jméno, přes partnery.
Tisíce, tisíce balíků peněz,
ukradených z místních firem, farem, penzijních fondů.
Tolik, že se v tom nevyznám. Je to...
Nadělala jsem tolik leváren. Promiň.
Klid...
Bolí to.
Poezie vždy bývala životabudičem
každé kvetoucí občanské společnosti.
A s požehnanou pomocí naší vlády
se básnická centra stanou zdrojem,
z něhož budeme pít náš národní duch,
řeknu-li to poeticky.
Co je?
- Co se sakra stalo? - Je v pořádku.
- Eleno, co se stalo? - Nic, drahoušku, to nic.
Je to absurdní. Cvičili jsme a já to přehnala.
Nepřijatelné, desátníku. Nesmíte ji tak nutit.
Když teď tak špatně jí.
Poprvé v životě jí dobře.
Nic mi není. Jen jsem uklouzla.
To ta podlaha v tělocvičně. Je jak delfíní záda.
Zavoláme Agnes. Kancléřka musí dostat pořádné jídlo.
- Ne, to ne. - Podívejte, desátníku.
Už pár měsíců trpělivě snáším ty vaše metody
a snad jsme si navzájem vycházeli vstříc
s třenicemi co nejmenšími, jak se za těch okolností dalo očekávat,
ale teď je ohroženo zdraví a štěstí mé manželky.
Ne. Je šťastná a zdravá. O vás se to říct nedá.
Dovolte, prosím?
Nechte toho, oba.
Jestli mám málo energie, tak proto, že nespím.
Nespíš? Jsi jako kočička na opiu, miláčku.
Ne, ona špatně spí.
Je to pravda. Pořád se meleš, Nicky.
Škubeš sebou.
Jak mám spát, když pořád vrtíš nohama?
A proč jsi mi nic neřekla?
Tak promiň. Ale my jsme trošku mluvili, a...
Co když zkusíme spát odděleně?
Jak to myslíš?
Musím se jen srovnat, Nicky.
Nechápu to. Myslíš dnes v noci?
Jo, jo, jednu noc. Jednu a nebo pár.
- A to je tvůj nápad, nebo jeho? - Je to náš nápad.
Tedy... Navrhl to Herbert a já souhlasila.
- Promiňte, madam. Přejete si? - Vida, Agnes.
Chceš vědět, co si přeju?
- Ano, desátníku, přejete si? - Ano, přeju si.
Přeju si, aby ses pověsila z okna za kotníky!
Bože...
Co vás znepokojilo, pane?
Elena se málem zabila na tom kluzišti v tělocvičně.
Herberte, prosím, já...
Ne, v pořádku, madam.
Desátníku, ujišťuji vás, že o tělocvičnu
a o každý kousek paláce
se pečuje podle standardů, jaké se dodržovaly vždycky,
to znamená těch nejvyšších.
Ještě jednou a jdeš do zoo jako krmení pro lvy.
Rozumíš?
Ano, desátníku. Snad si rozumíme navzájem.
- A ty tohle dovolíš? - Zmizte!
Bože, ven! Všichni, prosím. Já... Půjdu si dřív lehnout.
Vše nejlepší k narozeninám, Josephe Petere Vernhame
Tak, vážení, pozor.
Pozor. Dobré ráno.
Madam a desátník Zubak si přejí, aby menu na slavnostní večeři
obsahovalo lidové pokrmy, "důkladně a přísně výživné".
Takže... přijměte moji soustrast.
Nech to tam dvě, tři minuty.
Ještě trochu, honem.
Docházejí prášky pro Oskara.
Nemůžu.
Petere. Potřebuju je.
Když opustím nový léčebný režim,
on mě dá do večeře zavřít.
Bohužel.
A je to. Možná víc takhle.
Ne, ne, trochu doprava.
- Ne? Tak doprava? - Přestaň, přestaň.
- Jen žertuju. - Nedělej to.
To zápěstí pořád bolí?
Trochu.
Pomůže ti kamarád diazepam. Na bolest.
Ne, Nicky.
A pomáhá to? Ano?
Přestaň.
Počkám na tebe dole.
Co je to krucinál za lidi?
Na oslavu narozenin patři reální lidé,
a ne nóbl sráči a jemný porcelán,
tak jsem si dovolil pozvat pár našich lidí z venkova.
Je to skvělá příležitost.
Příležitost?
Ano, přece... říct jim to.
Říct jim co?
Cos mi říkala o těch penězích.
Říct to jim?
Podrobnosti říkat nemusíš.
Stačí jen, žes dělala chyby, žes je obírala,
a vyčistíš si svědomí.
Ne, ne, ne.
- Ne, to asi neudělám. Ne. - Proč ne? Proč ne?
No, je to...
Tohle se teď zrovna moc nehodí.
Že? Ne, je to spíš oslava. Ano, přesně.
- Eleno... - Sedneme si.
Vítejte. Mám velkou radost, že tu jste.
Protože vy jste skuteční lidé.
A to by si můj otec jistě přál.
A ty, oslavenče, máš dnes 83.
Blahopřeji.
Táto, ty a já jistě víme, že jsi tu pořád se mnou.
A tak všechno nejlepší tátovi a...
... ještě víc.
A děkuji vám, že jste přišli.
Zdravím, vážení.
Já moc mluvit neumím, ale...
Mí lidé připíjejí takto.
"Můžeš stavět, jak chceš vysoko,
ale začít musíš na naší zemi!"
Na naší zemi!
Ano, na naší zemi! A chtěl bych dodat...
Pardon, my chceme dodat,
že je nám líto všeho, o co jste byli připraveni.
O půdu! O domov! O peníze!
Hodně štěstí, zdraví
Hodně štěstí, milý Josephe
Hodně štěstí, zdraví
Všechno nejlepší, táto.
Podívej, včera jsem něco řekla
a nebylo to moc hezký.
A tak... Já...
- Chtěla jsem jen... - Zavři sakra tu hubu.
- Promiň, já... - A neomlouvej se pořád.
Dobře...
Pro ten dobytek jsi kancléřka, ale já vím, kdo opravdu jsi.
Tak mi řekni, kdo jsem.
Nudná, lhostejná, bezcharakterní politická děvka.
Komická postava, bez vize, snadno ovladatelná.
Jen kozy a žádná páteř.
Ano. Ano, já vím.
Bože, neumíš pořádně mluvit?
Ne, ne, neříkej to. Já se snažím,. táto.
Vždycky se svalíš a necháš si všechno líbit, že?
Proto tě měli Američani rádi.
Necháš si to líbit i od něj?
Musíš mu kouřit ptáka, že jo?
Odpověz, ty mrcho.
Ubohé.
Poslouchej mě.
Odvahu.
Aspoň jednou v tom marným životě zkus tvořit historii.
Ano, ano. Pokusím se. Slibuju. Slibuju, táto.
Potom mám plánování pozemkové reformy.
Takže pak ti všechno řeknu, ano?
Na tu dnešní poradu půjdu.
Agnes? Ať jim to pan Laskin laskavě vyřídí, prosím.
- Ano, madam. - Děkuji.
A je to tu. Jdem na věc, mí posránkové.
Já bych s tím snad i souhlasil.
Tedy, ano, ano.
Mohl by to vlastně být báječný nápad.
Jistě. Redistribuce majetku, zkáza ekonomiky, prázdné obchody.
Takové bílé Zimbabwe, dá se říct.
Takže když má někdo třeba chatu u jezera Ober,
takže to se bude taky redistribuovat, že?
Paní kancléřko, desátníku, krásné, že jste přišli oba.
Jistě. Připravili jsme pro vás přehled plánu
týkající se toho, co bychom chtěli nazvat
Agrární reforma a rozvojový plán Vernhamové.
Kdybyste se podívali
na plánované balíčky pozemkové reformy,
snad bychom mohli začít...
částí 1: Vyvlastnění statků.
Bylo to upraveno na náš současný rozpočet.
Pane ministře, tím bych nechtěla začínat.
Aha, výborně, madam. A kde chcete začít?
Přímo půdou.
Aha. A to znamená...?
Zajistit ji.
Zajistit ji?
Ovšem, před reformou se půda musí přece zajistit.
Samozřejmě, madam. A pokud jde o provedení...?
Priorita je chránit bezpečnost a autonomii našeho lidu.
A znovusjednocení s našimi bratry z Fabanu
je jediná možnost, jak zajistit naši suverenitu.
Znovusjednocení?
Myslím, že to vyvolá cvrkot
u našich amerických přátel. Co vy na to, pane Laskine?
Madam, snad to nezpůsobila moje zpráva nebo mé rady vám.
Ale ne, vůbec ne.
I když vaše práce teď bude asi hodně zajímavá.
- A co... Co to je? - Pořád náš plán, lásko.
Vzít si zpět, co bylo ukradeno.
A napřed je nutné
se znovu spojit s Fabanským koridorem.
Ano? Dobře?
Dobře. Takhle je to čistší. Jinak to ani nejde. Jo.
Madam, jestli opravdu navrhujete anexi Fabanského koridoru,
musím nabádat k velké opatrnosti.
Madam, nemáme plány pro nečekané události.
Invazi bychom prováděli naslepo.
Nikdo neví, jak zareaguje NATO.
A jestli bezpečnostní síly ve fabanské zóně
budou klást odpor, nastanou jatka.
Pane Laskine, invazi nikdo nenavrhuje.
Nikdo.
Je to projev míru a lásky k našim krajanům za hranicemi.
- Ale, madam... - Tak dál, přátelé.
Mobilizovat můžeme do konce týdne?
Podle mě to zní rozumně, že?
A Herberte... Musíme tě tam poslat.
Dostaneš nový titul, něco jako Kapitán svobody.
Jo. Něco takového. Vtipného, chytlavého.
Jo? Dobře.
Mi drazí. Konečně nastala posvátná hodina,
kdy se uskuteční náš slavný sen.
Kancléřka oznamuje znovusjednocení
s Fabanským koridorem.
Konečně nastalo zúčtování se všemi,
kteří toužili po sebeurčení Fabanu.
Vyslala jsem špičkové zástupce
včetně nově jmenovaného komandéra svobody Zubaka,
aby zemi našich předků zajistili s maximální péčí.
Kancléřka Vernhamová a její stoupenci
o tyto 2 000 km2 horské půdy usilují už léta.
Režim kancléřky Vernhamové operaci důsledně označuje
jako legitimní anexi.
Invazi do Fabanu Vernhamová popírá...
Záběry, na nichž neoznačená vozidla vjíždějí do území Fabanu,
nelze popřít.
Nese to všechny znaky okupace.
Není to okupace, přátelé. Právě v této chvíli
fabanský parlament jednohlasně schvaluje sjednocení.
Pouhých 12 dnů po nezákonném vstupu Vernhamové
do Fabanského koridoru
některé zdroje tvrdí, že fabanští zákonodárci
byli ke schválení anexe donuceni zbraní.
Bílý dům rázně zareagoval a invazi označil
za tragický útok na fabanské sebeurčení
a výsměch mírovému snažení NATO.
Vývoj ve Fabanském koridoru
zdůrazňuje význam transatlantického partnerství.
Kancléřka Vernhamová tomu říká znovusjednocení,
my však známe pravdu.
Toto území zabrala nezákonně a bude to mít následky.
Dávný sen kancléřky Vernhamové o získání kontroly
nad Fabanským koridorem se konečně naplnil.
Většinový názor říká,
že spojení s fabanskými bratry a sestrami
je důvodem k oslavě.
Jaké to však bude mít dlouhodobý vliv na naši ekono...
Posaďte se.
Ráda vás vidím. Dobré ráno.
Paní kancléřko, vojenská operace ve Fabanu...
Vojenská operace? Ne.
Nepoužívejme tato slova. Vojenská operace... Ne.
Ve Fabanském koridoru nepadl ani jeden výstřel.
A nebyly žádné ztráty.
Paní kancléřko, porušuje to mezinárodní dohody?
Dohody, o kterých mluvíte, jsou archaické, tudíž nelegální.
My se jen snažíme splnit si svůj sen.
Sen o nové Evropě, bez hranic, bez krutosti.
A ujišťuji vás, že naše činy plně odpovídají zákonům.
- Další? - Paní kancléřko?
Ano?
Uvažovala jste o možných rizicích?
Ekonomické sankce, možná zákaz víz.
Ptal jste se USA, zda myslely na možná rizika
svých akcí v Afghánistánu, Iráku, Jemenu, Libyi, Indonésii, Střední Americe,
v každém koutu světa?
Akcí vykonaných za cenu velkých lidských ztrát
a bez následných sankcí OSN?
Ptal jste se jich na to snad? Pochybuji.
Madam, akciový trh prudce poklesl
a směnné kurzy jsou na rekordním minimu.
Ano, peníze mají rády ticho, že?
A právě teď je hluk.
Za ten nesou vinu naši někdejší přátelé za Atlantikem.
Jakmile se uklidní oni, ztichnou i trhy.
- Ano, ale... - Už nevedeme rozhovor.
Dokončím to. Přátelé...
Někdy je třeba zvolit nejtěžší cestu.
Já jsem ji zvolila a učinila jsem to ve jménu svobody.
- Kancléřko... - Děkuji.
Kancléřko...
Co to tu máme?
Představuji ti základní kámen kláštera Svaté Trojice.
Je to prastarý duchovní domov našich bratrů ve Fabanu.
Prostí rolníci kdysi bojovali, aby jej získali
ze země, kterou opouštějí.
Jako v našem snu, Eleno.
Aha, tak... To je báječné.
Děkuji.
Eleno, jakmile to půjde, musíme vyřídit ten zbytek.
Zbytek?
Ano, náš sen. Pozemkovou reformu.
Aha, ano. Jo, jo, jo.
Ano, jistě. Reforma musí mít nejlepší možnost k úspěchu.
- Kdy? - Až skončí turbulence kolem Fabanu.
Rozpočet se teď změnil
a je třeba poslat pomoc Fabanskému koridoru.
A zbytek našich fondů je třeba vyčlenit
pro případ nějakých důsledků.
Tak kdy se náš sen uskuteční?
Je to náš sen.
Zbytek půjde do rozpočtu na příští rok.
- Nebo rok poté. - Rok poté?
Nemůžeme to odbýt, Herberte. Reforma je až příliš důležitá.
Krucinál.
Co do prdele chceš?
- Tohle si máš obléknout. - Co je to?
Ona chce, aby sis to vzal dnes večer na banket.
- Aby ti to na oslavě vítězství slušelo. - Nebudu vypadat jako dřevěnej vojáček.
Ona chce, aby sis to vzal, desátníku.
Neříkej mi tak.
Chceš s tím pomoct?
Nevadí. Mám pro tebe taky náhradní tílko.
Proč jsi na mě tak milá? Je to blbý.
Dělám jen svou práci. Svou blbou práci.
Sláva dobyvateli.
Jasně.
Úsměv?
Celý západní svět nás chce drtit sankcemi,
a vy se smějete.
Sdílím váš stres.
Ale uznejte, že plán vytlačit desátníka uspěl.
Plán, pane, byl snad vrátit dění do normálu.
Tohle ale rozhodně není návrat do normálu.
Moje hlava asi dobře ví, že je to pravda,
ale musím přiznat, že u srdce to podivně šimrá.
Snad zjistíte, že zánik naší ekonomiky
pomůže přinést výhody vašemu milostnému životu, pane.
Co myslíte, šlo by na ty sankce nějak vyrazit?
S naším plánem "Č"?
Aha, ano, Čína.
Chladná, bezcitná supervelmoc, která vyřeší naše problémy.
Zkuste myslet pozitivně, Laskine. Přišel čas roztančit noc.
Krásný šat, desátníku.
Pamatuj si, kdyby ti nebylo dobře,
tak mě najdi, ano? Jdi a najdi mě.
Úsměv, miláčku.
Sedni se vedle mě, ano? Tak, dobře.
Mám čekat nějaký smích na můj účet?
Nic velkého.
- Co ten tady dělá? - Na zdraví, drahý.
Dobrý večer!
Dobrý večer, dobrý večer, dobrý večer!
A vítejte všichni na banketu hrdinů!
Dnes oslavujeme naše vracející se hrdiny
a radostné znovusjednocení s fabanskými bratry!
Takže otázka zní: Jste připraveni pařit?
Jo!
To Bordeaux bych si hlídal, madam.
Aby vám ho do přestávky nešlohlo NATO.
Všichni jste se vyparádili, co? Moc vám to všem sluší.
Ale, kohopak tu máme? To je Emil Bartos.
A zdá se, že dělá garde své vnučce.
Kolik jí je, smím-li se ptát?
Vypadá, že by jí stačila zmrzlina a poník.
Představme si, jak se má náš chudák starý Keplinger.
A on se na to dívá, vážení.
On se na to dívá, v tom svém horském sídle
a brečí si do Chardonnay.
Pane bývalý kancléři, znovusjednocení se vám nelíbí.
To jsme už věděli po vašich prvních dvou rozvodech.
Ale, přátelé, uvažme na chvíli,
co se děje v této zemi, mimo tyto stěny.
Ten nesmyslný, zbytečný, marný, nákladný podnik,
co se bude táhnout roky a roky.
Tím myslím ta centra národní poezie.
Bože, pan Vernham se netváří spokojeně.
- No tak. Bylo to dost krotké. - Jestli se vám to nelíbí,
zkuste o tom napsat báseň.
Paní kancléřko?
Pan Bartos chce krátce projednat Čínu.
Potom, potom.
Píše dr. Freud. Kancléřčin manžel. Ale víme, kdo v tom vztahu nosí kalhoty.
Co to znamená, krátce projednat Čínu?
Asi něco, kde se bude jednat o Číně. Krátce.
Kdo je v armádě?
Kdo je ve zvláštních silách? V letectvu? V bezpečnosti?
Nicholasi, měl bych pro vás návrh.
Nevím, jestli návrhy ještě přijímáte,
ale má literární asistentka je přinese.
- Děkuji, děkuji. - Výborně.
Je to asi takhle:
Žil jeden muž tak úžasný,
jenž práci dělal dosti matoucí.
Žil v paláci
a za falus se tahal
a křičel: "Můj děda je zakladatel!"
Oskare. No tak. Dobrý. Dýchej zhluboka. Zhluboka.
- Vypadni. - Chci mu jen pomoct.
Možnost pomoct jsi měl. Vypadni.
Je to dobrý. Máma je tady.
Ale ne. Je to jen fór.
Je to jenom fór.
Výborný.
Nezapomeň, zítra bankéři, zoo.
Ano, ano.
- Uvidíme se zítra. - Uvidíme se zítra. Dobrou noc.
Byla to zábava.
Všelijaké.
To víš, komika taková je. Vůbec nikdo to neumí pořádně.
Vypadáš unaveně.
- Jsi unavený? - Ne.
Otrávený?
Tak jo.
- Určitě? - Ano, určitě.
Asi ti to nevěřím, ale jak chceš. Dlouhý večer.
- Co to je? To jsi dělal vždycky? - A co?
- Frkáš. Zase jsi zafrkal. - Cože?
Prostě trochu...
Já?
Ty o tom nevíš?
Ne.
Jak to, že o tom nevíš?
Nevím.
Ty nevíš, že mockrát z den uděláš něco,
co jsi nikdy nedělal?
Myslím, že nefrkám.
Ale ano. Vždyť ti to říkám.
Vadí ti to?
Ne. Mně to nevadí.
Možná mě trochu irituje, že to nepřiznáš, ale...
- Takže já tě irituju. - Ne, to jsem neřekla.
Ale mně to tak připadá.
Připadá? Ano? A kdy?
Večer, teď.
Skoro jsem o tobě nevěděla.
Jo, to jsem myslel.
Protože jsem oslavovala svou vlast a svůj lid.
Musím se starat pořád jen o tebe?
Proč se scházíš s Bartosem?
Možná ne.
Odpověz.
Proč se scházíš s Bartosem?
Protože smí provozovat byznys
a jeho byznys je důležitý pro mou zemi.
Ne, pro nás ten chlap není důležitý. Vůbec ne.
- Ale to víš, je to jen schůzka. - Schůzka? A proč?
Tak. Pár věcí.
Čína?
Možná, třeba. Může být.
Volný obchod s největším národem, jenž je proti našim nepřátelům.
Je to zločin?
"Stavěj, jak chceš vysoko, ale začít musíš na naší zemi."
Ach, milé.
Tohle zpívávala tvoje máma na poli s řepou?
Ne, Eleno. Koukej na mě. Je to náš sen.
Tvůj sen.
- Cože? - Tvůj sen, můj ne.
Já sakra nesním.
Bože, je to šokující?
Prokrista, už se prober.
Snad se mi občas něco zdá, ale nepamatuju si to.
Já ano.
Ano, ty ano. Tvoje sny vycházejí z dětské mysli.
Cože?
Ty asi nebudeš nejchytřejší, co?
Prosím?
Velikej voleček.
Tvůj otec vždycky věděl, že jsi slabá.
Chudáček voleček.
Kradla jsi chudým peníze. Ulilas je.
A z tvojí duše jsou hovna.
Tobě se zdá, že mě pícháš, co?
Ale ano.
Ty krucinál sníš o tom, že mě pícháš.
Ale já nesním o tom, že píchám tebe.
Připadals mi zábavný. Býval jsi zábavný.
Ale teď jsi nudný.
Ty to nepopřeš?
Co?
Že se ti zdá, jak mě pícháš.
Nemáš ušlechtilou mysl.
Přestaň blábolit, vole...
Neříkej mi, že jsem vůl!
Já nejsem vůl, slyšíš? Koukej na mě. Nejsem vůl!
Ne, ty jsi řezník.
Kurva!
Já tě vopíchám...
Oni vůbec nic neví. A všechno je to tak nějak...
Vernhamová oslavuje anexi Fabanu vyvoláním mezinárodního pohoršení
Děkuji, Agnes.
Chtěla bych s vámi ještě o něčem mluvit, madam.
Ano? A co je?
Lidové léky předepisované
bývalým šéfem zdraví a bezpečnosti nezabírají.
A Oskar už má zase záchvaty.
Cože? Agnes! Proč o tom nevím?
Promiňte. Ale teď k vám chci být upřímná.
To jsem ráda, že jste upřímná.
Matka k matce.
Ano, musíme obnovit Oskarovu léčbu, okamžitě.
Děkuji. Děkuji. Děkuji. Ani nevíte, co to pro mě znamená.
Ale...
Společné rodičovství vyžaduje upřímnost.
A jelikož jste tajila informace o Oskarově vztahu,
neřekla bych, že spolu jednáme v dobré víře.
Ano, pro Oskara asi bude nejlepší,
když zůstane u mě, abych dohlédla na jeho léčbu.
Protože vám teď nemůžu důvěřovat, Agnes.
Je to zklamání. Jistě to chápete.
Ano, já...
Děkuji.
To je vše.
Překlad: Vladimir Fuksa