NÉGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
Ami a külföldi tudósításokat illeti, melyek azt állítják,
hogy csúszik a kobaltfinomítók építése, amit új kínai partnereink végeznek,
a Bartos Vállalat azt ajánlja, hiteles forrásból tájékozódjanak.
A cég szerint a finomítók építése zökkenőmentesen halad,
és senki se kételkedjen abban, hogy Kína elkötelezett a jövőnk iránt.
Egy óra van. Hallgassuk a kancellárt!
Jó napot!
Megáldom mindnyájukat e nagy feladat
és nagy lehetőség óráján.
Bár a külföldi sajtó lejáratta azt,
a fabani újraegyesítés egyértelmű siker volt.
Nincs békétlenség,
nincsenek gerillák,
csupán szeretetünk megújulása.
Az amerikai vadállat és a csatlósai mégis meg akarnak fojtani minket.
De kicsinyes szankcióik hasztalanok, mert szeretetünk nem szankcionálható.
Kapcsolják ki!
- Tudják, hogy országunk virágzik. - Kapcsolják ki!
Gazdaságunk erős, munkásaink boldogok.
- Ellenségeink tudják ezt. - Kérem!
- Ezért hazudnak és dadognak. - Mi bajod?
- De mi nem dadogunk. - Miért nem alszol?
- Kapcsolják ki, kérem! - Nem tudjuk, Böllér.
- És ez megbetegíti Amerikát. - Napi négy óra rádió. Ez a szabály.
- Kapcsolják ki! - Kussolj már!
De én senki előtt nem hajbókolok.
Aki engem vagy az országomat sértegetni meri, azt eléri haragom,
és soha nem nyer bocsánatot.
Egy óra van.
Hallgassuk a kancellárt!
Egy óra van.
Hallgassuk meg Vernham kancellár napi beszédét!
Azt az ádáz hazugságot terjesztik,
hogy a Kínával kötött kereskedelmi egyezségünk ártott a cukoriparunknak,
a boltokat olcsó kínai cukorral árasztották el,
amivel hazai termelőink nehezen tudnak versenyezni.
Aljas hazugság!
Ne higgyék el a hazugságokat!
Cukorrépaiparunk erős.
Westgate-i cukortermelőink boldogok.
Westgate-i proli!
Bármiféle "demonstráció" a cukorrépa-régióban
hitvány amerikai performansz csupán.
Ne tévesszék meg önöket a szélhámosok!
Törekedjenek a nemeslelkűségre!
És valójában ki tehet arról, hogy vállalataink küszködnek,
és hogy tiltakozásokról szólnak a hírek?
Megmondom én: Keplinger,
az aljas balos.
Még most is összejátszik a globális elittel,
hogy lerombolja azt, amit felépítettünk.
A velünk szemben állóknak egyszerű üzenetem van.
Arról álmodozik, hogy megdug.
De én nem álmodozom erről.
Arról álmodozik, hogy megdug. De én nem álmodozom erről.
- Elég! - Arról álmodozik, hogy megdug.
Én nem álmodozom erről.
Aludj már!
Eltelt egy hét, te őrült barom!
Arról álmodozik, hogy megdug. De én nem álmodozom erről.
Egy óra. Halljuk a kancellárt!
A REZSIM
Bakker!
Meggyulladok!
Bakker, meggyulladok!
Megfagyok!
Rohadt hideg van!
Mi van magán? Vegye le!
Égesse el, ha lehet még tüzet gyújtani ebben a hidegben!
Jobban aludtál?
Mintha egy teve seggében hevernék ébren.
- Nem érzed? - Dehogynem.
Nálam is majdnem ilyen szörnyű.
- Ne! Meggyulladok! - Szegény kis Lennym!
Újra leteremtem a személyzetet, jó?
- Jó. - Tudod, amikor nem tudok aludni,
elképzelem, hogy egy orvos felnyitja a koponyámat,
kiveszi az agyamat, és minden gondolat, ami nem hagy aludni,
a fájdalom, a vágyak,
mind elillannak, és már alszom is.
Inkább nem képzelem el a saját lobotómiámat.
Persze. Ez csak egy javaslat.
Jézusom! Trágyaszaga van a levegőnek!
- Jó reggelt, drágám! - Jó reggelt, édesem!
Kapjunk be egy kis mentát, jó?
- Ügyes vagy. - Egy kis... ja.
Kemence!
Mintha egy kemencében ülnék! Jaj, itt még rosszabb, Nicky!
Hallom, a fiú már a kancellár ágyában alszik.
Kissé aggasztó.
Talán akad nagyobb gondunk is, Victor.
Például, hogy mindjárt összeomlik a gazdaság.
Én is aggódom.
A fiam jelentkezése a Princetonra, az iPhone fiókom,
a "pied-à-terre"-em Miaimiban, mind megy a levesbe.
Úgy élek, mint a cigány kutyája.
Pedig én úgy emlékszem, ön ünnepelte a fabani kalandunkat.
"Hajrá, szankciók!" Azt hiszem, ezt kukorékolta.
Dehogyis. Most is támogatom asszonyom politikáját.
- Ezt ön is tudja. Csak... - "Csak"? Mi "csak"?
Olyan helyen akar nyaralni, ahol nincs érvényben a saría?
Vegyék le a kabátot! Meg fogja látni!
A számot, drágám! Emlékszel?
Harmincnégy.
Jó. Csináljuk.
- Várj! Kaviár. - Igen.
Mosoly! Megvan.
Esetleg "A szeretet ereje" felirattal?
"A szankciók miatt nem halunk éhen."
Igen, az is remek. Igazából jobb.
Örömmel jelentem: a 26 költészeti központból húsz elkészült.
A tárcám keservesen sír, de akkor is csodás hír.
Mi a fenének épp huszonhat?
Blake "Az ártatlanság dalai"-ból ennyi példányt nyomatott elsőre.
Szórakozik? Dög meleg van idebent, bakker!
- Elnézést! A szokás hatalma. - Én kérek.
Ideje reggelizni.
Kérj bocsánatot Agnestől!
Bocsánat. Kész zsarnok mostanában.
- És, Agnes... - Igen, asszonyom?
A lehelete fekáliaszagú. Feltűnt magának?
Nem, asszonyom.
Ezzel kezdjünk valamit. És, Agnes!
Hogy van az izé?
Ma még nem kérdeztem, asszonyom.
De alszik?
Szokott aludni?
Egy kicsit. Igen. Szerintem próbálkozik.
Helyes.
Tehát még él.
Helyes.
Agnes! Hozzon még néhány légkondicionálót, az istenit!
Igen, asszonyom.
Még ha a westgate-i tüntetések valódiak is,
persze nem azok,
cukoripari munkásainknak mi okuk van a panaszra?
Kína a barátunk.
Jól aludt, Böllér?
Gondoljanak arra, Kína hány területen invesztál a jövőnkbe!
Az infrastruktúrába, az úthálózatba,
az izgalmas, új kobaltfinomítóinkba.
Ezek a társulások hamarosan jövedelmezők lesznek.
Aki mást mond önöknek, az vagy amerikai kém,
vagy téveszmés Keplinger-hívő, aki a bukásomról álmodozik.
Hát, én nem fogok elbukni!
AZ A FRÁNYA RÁDIÓ, MI? ED
Ahhoz szeretetünk túlságosan erős.
Soha senki sem állhat közénk.
- Nem szólok neki a lóról. - Muszáj szólni neki.
Akkor szóljon maga! Ez a maga hatásköre.
Én kommunikációs miniszter vagyok, nem főlovász, csessze meg!
De rohadt hideg van!
A családomat is kiirtanám egy sálért.
Egy sálért elvágnám a torkukat.
Nahát!
Ez valami új.
Jó reggelt! Mielőtt elkezdjük, mondhatok valamit?
Ne vágjanak aggodalmas arcot!
Igyekezzenek normálisabbak lenni!
Ha nem normálisak, az nekem azt üzeni,
hogy én nem vagyok normális, ami rossz ízt ad a szobának.
Vesztes ízt. Azt ki nem állhatom.
Akkor majd nem bízom magukban, és a halálukat kívánom.
Tehát...
ügyesebben legyenek normálisak. Na jó, kezdjük!
Asszonyom!
Külföldi ellenlábasaink továbbra is mindent elkövetnek
a fegyveres beavatkozást leszámítva, hogy megbüntessenek a Fabanért.
Számlákat zárolnak, kitiltanak, ösztönzik a disszidálást.
Szenteskedő szankcióknak hívom ezeket.
Igen, de mi a valódi újdonság?
Azt mondták, a piacok helyrejönnek, mihelyt megegyezünk Kínával.
Ha Kínával szabadon kereskedünk, azon keresünk, nem pedig bukunk.
A kereskedés Kínával nem váltotta be a hozzá fűzött reményeket egyelőre.
Mint a westgate-i tiltakozásokból tudja,
az iparnak árt az olcsó kínai import...
Nem érdekel a cukorrépa-baromság.
A kobaltfinomítókról meséljen!
Úgy volt, hogy Kína modernizálja őket, és fellendíti a gazdaságunkat.
Mikor látunk ebből pénzt? Mikor kezdenek el keresni rajta?
Hamarosan, asszonyom. Reményeink szerint.
Azonban kínai partnereink műszaki problémákba ütköztek.
Hát, nem csoda.
- Nem várhatok örökké. - Addig is, asszonyom,
mivel újabb három cukorgyárat fognak bezárni,
a westgate-i tiltakozások kezdenek elfajulni.
Javítanunk kell a látszaton.
Asszonyom! Beszélhetnénk egy incidensről, ami tegnap történt?
Nos... a történet főszereplője egy ló.
Kíváncsi vagyok a folytatásra.
Egy lovas rendőrnek, aki a cukoripari munkások tüntetésére vezényeltünk,
nos... megbokrosodott a lova.
- A tiltakozók tehettek róla. - Ijedtében megrúgott egy asszonyt.
Gyomortájékon.
A nő állapotos volt.
Afféle nem tervezett abortusz lett belőle.
Meglehetősen kései.
Értem. És mi van a nővel?
Sajnos elhunyt.
Miért terhelnek engem ezzel?
Azt látjuk, hogy ebből egyfajta csatakiáltás lett
a lázadozók körében, kiváltképp Westgate-ben.
Azok a rohadt westgate-iek meg a rohadt érzelmi szükségleteik!
Rohadt óvodások!
Egyetértünk, asszonyom.
Mindazonáltal bölcs dolog lenne eszmecserébe bocsátkozni
Westgate lakosaival.
És talán, mivel egy magzat volt az érintett,
találkozhatna gyerekekkel.
Jó. Kérdezz-felelek westgate-i gyerekekkel itt, a palotában.
De csak tájékoztatok. Nem fogom pátyolgatni a zaklatott lelkület.
De rohadt meleg van!
Kinek van még melege?
TARTHATATLAN A HELYZETE, DE VAN KIÚT.
- Hé! - Bakker!
- Mi ez? Hová visznek? Mi ez? - Gyerünk, Böllér!
Balra!
- Hová visznek? - Ha szökni próbálsz,
- főbe lövünk. - Ő soha...
- Tesz ő rád magasról! - Mozgás!
Balra!
Üdvözlöm, Herbert!
A nevem Ed.
Keplinger!
- Maga mit keres itt? - Itt élek.
- Dehogy él itt! - Egész biztos vagyok benne.
Nem, maga a vidéki kas...
- Maga vidéken él. - Tényleg?
Egek! Nagyon nem úgy tűnik.
Nem. Én már láttam magát.
Szégyenben él odafent északon, egy nagy házban.
Mind tudjuk. Mindenki látta magát.
Ja, igen! Az sajnos csak egy kis mozivarázslat.
A cellámból udvariasan egy kastélyba hurcolnak olykor,
hogy mesefilmet forgassanak maguknak.
- Hazudik! - Igen.
Megértem, hogy nem érti azok után, amit magának mondott.
Maga tönkre akart tenni minket, amikor kancellár volt.
Paktumokat kötött a gazdag balos barátaival.
Hadd adjak magának egy tanácsot, mint egyik rab a másiknak!
Minden, amiről azt hitte, hogy tudja odafent,
amikor szabad levegőt szívott, káprázat csupán.
Engedje el!
Szabad...?
Tom, a kulcsot!
Köszönöm. Maga a cukorrépaföldekről jött, igaz?
Anyám westgate-i volt.
Tessék.
Tomtól és Vintől ne féljen! Nagyon kedves emberek,
akik nagy utat tettek meg, főleg Vin.
Akkot tőlük kaptam a könyvét?
A könyv... Jesszus! Nem olvasta el, ugye?
- Nem. - Remélem is.
Egy öregedő baloldali pállott lehelete.
Miért állunk még mindig? Jöjjön, üljünk le!
Parancsoljon.
Finoman, Vin!
Mi ez?
Kissé szűkös a cellám, ezért Tom és Vin időnként éjjel
finomságokat hoznak nekem.
Pár szál cigit, pálinkát, egy kis kolbászt.
Ez a mi kis titkunk, úgyhogy...
A mi kis titkunk.
Jól megbünteti magát, igaz?
Semmi baj. Nem akarok bosszút állni.
Eljutottam oda, hogy már...
- Azt hiszem, sajnálom őt. - Kussoljon!
Vigyázz a szádra, Böllér!
A nevén szólítsa, különben megy az asztalomtól.
Világos?
Kifelé!
- De még nem ettem kolbászt. - Ma nem is fog. Tűnés.
Egy pillanat, Tom barátom!
Bocsánatot kérek.
Idelent
magát megilleti a tisztelet.
Érti? Nem érdekel, mit követett el.
Mi ketten egyformák vagyunk.
Nem vagyok különb magánál. Bizonyos értelemben rosszabb. Tessék.
Ronda, de ehető.
Köszönöm.
Ne nyeld le!
Ne nyeld le! Ne nyeld le!
MINDKETTŐJÜK SZÁMÁRA VAN KIÚT.
AMERIKÁBAN EGÉSZSÉGES LESZ A FIA,
HŰ VAGYOK A HAZÁMHOZ!
KÉREM, NE KERESSEN TÖBBÉ!
Erre tessék, westgate-i gyerekek!
Akik kérdezni akarnak a kancellártól, a kijelölt helyekre üljenek.
Erre gyertek! Erre tessék!
Alaposan átvilágítottuk őket?
- Nincs köztük prepubertás Trockij? - Minden gyereket átvilágítottuk,
- erről biztosíthatom. - Remek.
Nem szívesen vetném be a mini csavarófát.
Remélhetőleg arra nem kerül sor.
Asszonyom!
Kérem, ne feledje, hogy ezek hús-vér westgate-i emberek,
- és ön akarta az élő adást! - Miért hajtogatja ezt mindenki?
Azt hiszi, odaszarok a pódiumra?
Úgy vélem, bölcs dolog lenne egy perc néma csenddel
kezdeni.
- A lovat nem fogom megemlíteni. - Nem kell kimondania a "ló" szót.
A legtöbb ember meg fogja érteni. Végül is a lóról van szó.
Ne hajtogassa már!
Nem is húzom tovább az időt, fiúk és lányok.
Elena Vernham kancellár!
Hű, de meleg van itt! Elnézést kérek.
Jó reggelt mindenkinek!
Jó reggelt, kancellár asszony!
Jaj, de édesek! Nos...
Azzal szeretném kezdeni, hogy...
Néhány kérdéssel. Ki lesz az első?
Igen?
Én... az anyukám... az...
Bocsánat.
Semmi baj, kicsikém. Nagy levegő!
Anyukám szerint talán porciózni kell majd az ételt,
mert zavar támadt az ellátási láncban.
- Tényleg...? - Nem!
Ne riogassuk magunkat olyan szavakkal,
mint a "porció" és az "ellátási lánc"!
Gazdaságunk szilárd, erős.
Az agrárium is. De takarékoskodjunk! Én is húztam a nadrágszíjon.
Kevesebb vaj, kevesebb bor. Jót tesz, ha kevesebbet eszem.
Kövessétek az én példámat!
Nem kell lemondanotok a finom falatokról.
Értitek? Helyes. Ki következik? Igen?
- A szüleimmel Westgate-ben élek. - Igen, azt gondoltam a szagból.
De kár! Ez rendszerint beválik.
Imádom a gyárak szagát. Munkaszaguk van.
És mindig is különleges kötelék fűzött a westgate-iekhez.
Folytasd, kicsim!
A szüleim attól félnek, hogy be fogják zárni a cukorgyárat.
Nem lesz bajunk így, hogy Kína is érintett?
- "Kína is érintett"?! - A gyerekek így mondják.
- Nem? - Köszönöm a kérdést.
A cukorrépa régiónak nem esik baja.
Igen. Sikeres lesz a Kínával folytatott szabadkereskedelem.
A Faban szabadsága megér ennyit. De legyen bennetek büszkeség!
Nektek szereztem meg a Fabant! Hatalmat adtam nektek!
Ugyan már! Ne essetek szét az első kis bukkanónál!
Legyetek valódi emberek! Elég a panaszkodásból!
Hadd végezzem a munkámat, és legyetek hálásak! Jó?
Jó. Bocsánat.
Ne szabadkozz, kicsim! Nem szidtalak le.
Ki következik?
Amúgy jól mulattok?
- Igen. - Igen?
Remek. Halljuk a következő kérdést. Rajta!
Ha majd nagy leszek,
orvos akarok lenni, mint ön, és...
Bocs. Egy ló, a szentségit?
Erről szól az egész!
Egy lóról! Röhej! A lovak ijedősek.
Ilyenek és kész.
Talán én mondtam a pacinak, hogy rúgja meg azt a nőt?
Kopp, kopp, rúg. Hát persze!
Kenjük rám! Én tehetek róla!
Bocsánat, de ha valaki egy óriás vemhes tonhal,
ne tüntessen a kormány ellen!
Pont ezt akarják az amerikaiak.
Félelmet, békétlenséget szítani,
mert ettől függ a védelmi büdzséjük!
Ti meg tálcán kínáljátok nekik ezt!
Keplinger, az a marxista patkány újra a ti kontótokra akar megtollasodni!
Bujkál a kastélyában,
próbál alánk tenni,
cselt sző és penészt rak a falainkba!
Meg akar mérgezni minket!
Bocsánat...
Bocsáss meg, kicsim! Azt mondtad... orvos akarsz lenni?
- Adjanak neki zsebkendőt! - Az orvosi hivatás...
- Eleget láttunk. - ...sok csodás lehetőséget kínál
a mai fiataloknak.
De apuéknak sok felszerelést kell venniük neked.
Biztosan a hideg, száraz levegő okozza.
- Micsoda? Hideg? - Vagyis a forró levegő. Persze.
Beszívott? Hagyjanak békén!
Na, jó.
Figyelj! Nem vagyok mérges, de nagyon száraz volt a levegő odabent.
Arra van a nedvességmérő. Ez a dolgod, érted?
Igen.
És beszéltem a leheletről. Emlékszel?
Nem vagyok dühös, de túl száraz a levegő, és trágya a leheleted.
A palota orvosai szerint a gondot gyorsan megoldották,
és a rövid rosszullét dacára
a jelenlévőket elbűvölte
a kancellár előadása,
melyben hevesen kritizálta a külföldi bírálókat és szállítókat.
Kancellár asszony!
Ne, maradjon csak ülve! Üljön le, kérem!
Nézze el nekem, hogy oly régen jöttem. Rengeteg a teendőm.
Igen. Még emlékszem arra, mivel jár ez.
Tudja?
- Lapsang teát? - Nem kérek, köszönöm.
Nem szeretem a meleg húgyot.
- De azért jól van? - Persze.
- Prímán. - Ez remek hír. Helyes.
És ön? Látom, még mindig ad a külsejére.
A borosta, a másként gondolkodók kócos eleganciája.
Azt kérdeztem Nickytől: "Vajon hogy boldogul odalent?"
Aztán eszembe jutott,
hogy amíg van itt tükör, ön nem hagyja el magát.
Ha valóban érdekli,
mostanában öregnek érzem magam, és...
kissé magányosnak.
De jól alszom.
A Mandela-pillanatáról álmodozik?
- Elena! - "Kancellár."
Igen.
Megkérdezhetem, pontosan miért is jött ide?
Nem tudja?
Hogy dugjunk egy nagyot, Eddie.
- Vagy úgy... - Persze csak tréfálok.
- A pofáját akarom beverni. - Értem.
- Hát, ha úgy véli, ez segít... - Nyugi!
Ez is tréfa volt.
Hát...
Hallottam a rádióban
az ön új, harcos hozzáállását a Nyugathoz.
Mulattatott a meglehetősen primitív irónia.
Mulattatta?
Végtére is, jenki barátainkról mindig is lepergett
az antiimperialista dumám.
Jobban kedvelték önt, a megbízható bulát.
Tudjuk, hogy pénzért mindig egyből bepucsított nekik.
Hát, annak vége. Elkergettem őket.
- Valóban? - A derék munkásemberek kedvéért.
- A maga régi vesszőparipája. - Úgy van.
A derék munkásemberek. Mint az ön gorillája.
Az efféle vadállatoktól gerjed be, igaz?
Nem, ő sosem volt...
fontos nekem.
De ön ért a félkegyelműek nyelvén.
- Zabálják önt két pofára. - Aztán kiköpnek.
A böllérek
zabálják a baromságait.
Maga egy enervált, öreg páva a buzi könyvével meg a teájával.
Gügyögi itt a balos téziseit.
Nem. Nekem is lököttnek kellett volna lennem, mint önnek.
A lelki sérült emberek imádják a többi lelki sérültet, nem?
Nem tehetek arról, hogy én érdekes vagyok, maga meg nem az.
Fájdalomban születnek,
amit ön dühvé változtat, aztán furkósbotot csinál belőle.
Zseniális.
De most önre emelik a furkósbotot. Igaz, Elena?
Maga is tudja.
És emiatt retteg.
Ezért van most itt, maga ostoba ribanc.
Értem.
Hát...
Élvezze a pihenést, Eddie!
Hol van a családom?
Talán Lisszabonban.
Sajnálom azt a lovat.
Arcra és törzsre.
Hagyjon valamit későbbre is!
Jól van, kedveseim.
Bár a kancellár előadása sokaknak tetszett,
beszámolók szerint lehet, hogy a kérdezz-felelek alatt
a CIA pulzáló rádiófrekvenciás támadásának áldozatává vált.
Egy ilyen támadás zavartságot, ingerültséget és orrvérzést okozhat.
Bár a kancellár visszanyerte egészégét,
továbbra is orvosi megfigyelés alatt áll,
és az orvosok szerint egészségét nem érte tartós károsodás.
Ha ki akarják fejezni jókívánságaikat a kancellárnak...
Hozta isten! Jöjjön!
Üljön csak le!
Igen. Tudom. Rémisztő.
Semmi baj, kedves kurafik.
Nem tehettek mást. Rajta... lakmározzunk!
Úgy látom, ma este sajtot eszünk.
- Itt járt. - Igen.
Rólam kérdezett?
Nem. Nem.
Hazudok. Maga is szóba került.
- Igen? - Aha.
Mit mondott?
Megkérdezte, láttam-e a böllérjét.
Sajnálom, barátom.
Ez igaz.
- Böllér vagyok. - Dehogyis.
- Nem az. - De igen.
Bánt másokat, de...
utána ő mire vette rá magát?
Újabb bántalmazásra.
- Fogja be! - Azért bántott másokat,
mert azt akarta, hogy szeresse magát.
Szeretett is.
Azt tanácsolom...
hogy adja fel. Szabaduljon meg a tehertől.
Engedje el a nőt, ahogy én tettem.
Kapja be!
Jól van. Jól van.
- Ugye, még nem olvasta a könyvemet? - Dehogy olvastam.
- Egy oldalt sem? - Nem.
Nagyon helyes.
A randieste mindig is szent volt számunkra.
Ez az egyetlen este, amikor a valóban lényegessel foglalkozhatunk.
A családdal.
- Mondd: csíz! - Csíz!
Csíz! Remek. Megvan. Jó.
Kopjanak le!
Nicky, ha én terhes volnék, nem mennék tüntetni.
Bármi történhet ott.
A földre is lökhetnek,
vagy megrúghat egy ló, bakker.
Mindenáron meg kell védeni a babát, igaz?
Nicky!
Elveszítem őket.
A népemet.
Mert nem engeded közel őket.
- Dehogyis! - De igen.
Mit tudsz te?
Ne légy már ennyire gyerekes, Lenny!
A rohadt életbe!
A tüntetések valódiak!
Kína miatt a westgate-iek fele munkanélküli lett!
Te is tudod!
Találkoznod kell a népeddel. Oda kell menned, ahol ők élnek.
Jaj, nem, azt... Azt nem. Ki van zárva.
- Veled leszek végig. - Nem.
- Visszük a gyógyszereidet is. - Szó sem lehet róla.
Olyan lesz, mintha itt lennél a palotában.
Nem megy!
Muszáj megtenned, Lenny!
És képes vagy rá.
Hidd el nekem!
Mi lesz?
Hát... elmegyünk Fosfalvára,
te felöltöd a csodaszép mosolyodat,
szépeket mondasz és boldoggá teszed azokat a csóró nyomorultakat.
Aztán hazajövünk.
Jó?
Meggyulladok!
- Meggyulladok! - Nyugi!
- Diazepam, epinefrin. - Nem kell. Menni fog.
Nem eshet bajod.
Több ilyen legyező izét kellett volna hozni.
Van B12 vitamin is. Köszönöm, Rachel. Mehetünk.
Vernham kancellár ma találkozik Westgate-ben
a cukorrépatermelők szakszervezetének képviselőivel,
hogy megvitassák a tüntetők problémáit.
- Mit akarunk? - Munkát Westgate-ben!
- Mikor akarjuk? - Most!
Úgy tudjuk, a kancellár véget kíván vetni az erőszaknak,
amit a tüntetéseken láthattunk,
és gyümölcsöző,
gyógyító párbeszédet akar kezdeményezni cukorrépatermelőinkkel.
A megvitatandó kérdések között lesz
a kínai konkurencia korlátozása a cukorkereskedelem terén.
A kancellár nagyon várja már,
hogy újra találkozzon Westgate népével,
akiket régóta munkásosztályunk éltető erejének tart.
Bocsásson meg!
Gondoltam, egyszerűbb, ha nálam találkozunk.
Mint látja, ágynak estem.
Jaj, szegény Tom és Vin!
Nem az önök hibája, barátaim. Soha nem az önök hibája volt.
Értesült esetleg a hírekről?
Igen. Vesztésre áll.
Ja. A cukorrépaipari szakszervezet képviselőivel találkozik.
Kétségbeesésében elhagyta a buborékját.
Ebből pedig, Herbert, arra következtetek...
Köszönöm, barátom.
Húzzon ide egy széket.
Arra következtetek...
hogy ez a végjáték.
Szerintem vége. Annak a nőnek vége.
De még mindig szeszélye foglyai vagyunk.
Talán mi sem éljük túl.
De ha mégis, kell egy terv.
- Nekünk? - Ó, igen.
Nekünk. Együtt.
Én a kancellárságban vagyok jártas,
maga meg...
a nép fia.
És ott a víziója.
Aha.
Mit tegyünk?
Mindent. Az egészet.
Visszaadjuk?
- Igen. - A földeket, a gyárakat?
- Aha. - Földreform is lesz?
- Mondom, mindent, Herbert. - És kitiltjuk innen a jenkiket.
Hát persze.
Mi van?
Hát persze!
Persze előbb nyilván fel kell oldani a szankciókat,
stabilizálni a piacokat, hogy elkerüljük a csődöt,
de aztán nem engedjük be Amerikát.
- Túl sokat beszél. - Megesik.
Rajta, lásson a vesémbe!
Nincs okom hazudni magának, Herbert.
És ő?
Hogyhogy ő?
Mi lesz vele?
Nem igazán értem, miért érdekli. Cudarul bánt magával.
De igazságos bűnvádi eljárást kap majd.
Hogy lássa a nép, ki is ő és mit tett.
Hogy mindvégig én szenvedtem, nem pedig ő.
És aztán...
megkapja, amit érdemel.
És eltűnik végre.
Jó?
AGNES, OSKAR AMERIKAIAK VAGYUNK
VALÓSÁGOSAK, TUDUNK SEGÍTENI, KÉREM, BESZÉLJEN VELÜNK!
HALLGATOM.
Mi ez a bűz?
Istenem! Mint egy kandisznó húgycsöve!
- Ez biztos Westgate. - Egy kis illatos olajat?
Igen, kérek! Köszönöm.
Köszönöm, szerelmem.
Sajnálom. A kocsi légkondija nem olyan jó, mint a palotáé.
- A maximumon van, Nicky! - Tényleg?
Semmi baj. Diagnosztizált már perimenopauzát, doktor úr.
Igen, igazad lehet.
Jó parti vagyok, mi?
Egy óra van. Hallgassuk a kancellárt!
Meg akarom hallgatni.
- Hangosítsa fel a rádiót! - Hangosabbra!
Barátaim!
Szerelmem!
Nagyon szeretnék újra magával lenni,
hogy választ adjak a rejtélyre, mivé is lett a szerelmünk.
Hagytuk elkóborolni.
Nemtelen lelkek vagyunk. Eltaszítottuk egymást.
Forrófejűek voltunk.
Holott igazából arra vágyunk, hogy eggyé legyünk,
mint anya és kisdedje, szorosan összesimulva.
Ezért könyörgöm,
ne taszítson el!
Engedjen be újra!
Örülnek neked.
- Ő, úgy tűnik, örül. - Azért örül,
mert mindenki tudja, hogy én jöttem őhozzá!
Nagy levegő.
Óvatosan lélegezz!
Kancellár asszony!
Silas Ganz vagyok, a cukorrépa szakszervezet elnöke.
- Megtiszteltetés, hogy eljött. - Ugyan!
Mindig örülök, ha westgate-iek közt lehetek.
Jó napot, westgate-iek!
- Üdvözlöm. Nicholas Vernham. - Örülök, hogy itt lehetek!
Először is megmossuk a cukorrépát,
aztán felszeleteljük. A következő állomáson megmutatom.
Ez a cukorrépából kivont víz szaga.
- Hasonlít a kutyagumi szagához. - Igen.
Mi már annyira hozzászoktunk,
hogy az csavarja az orrunkat, ami nem kutyagumiszagú.
Háromszázezer hektáron terem a cukorrépa,
amiből több mint négymillió tonna finomított cukrot állítunk elő.
Legalábbis az a szokásos kvótánk.
De ha Kína továbbra is telíti a piacot,
a gyárat karácsonyra bezárhatjuk.
Ha a boltokban kínai cukrot kapni, ami feleannyiba kerül, mint a miénk,
- persze, hogy azt veszik meg. - Igen. Persze.
Nem vagyunk ostobák.
- Tudom. - De ha bezár a gyár,
máshol nem kapok munkát. Végem.
- A kantoni gyárba felvesznek. - Kérem!
Ha megengedik...
Igen?
Mielőtt folytatom, mondanék valamit.
Őszintén sajnálom azt a szegény nőt és gyermekét,
akik a tüntetésben elhunytak,
és szeretném, ha egy perc csenddel emlékeznénk rájuk.
WESTGATE CUKORRÉPA SZAKSZERVEZET
Közmeghallgatásokat fogok tartani
szerte az országban, hogy elkerüljük a további vérontást.
És azon leszünk, hogy csökkentsük a kínai cukorimportot.
Reformokat hajtunk végre, megvédendő a cukoripari dolgozók jogait.
Westgate újra nagy lesz!
Igen!
Kancellár asszony! Egy kis ajándék.
Egy mókás csekélység.
Egy cukorrépa a palota kertjébe.
De nagyon hálásak vagyunk a mai beszélgetésért.
Volt értelme.
Tudtuk, hogy végül megért majd minket.
Természetesen.
Vidd innen ezt a rohadt, bűzös,
ocsmány, csírázó szarnövényt, Nicky!
Kéretem Laskin urat!
- Igen? - Hallgasson végig!
Mintha az anyja hívná.
Ahol van, úgysem figyelik meg.
Rendben.
Vernham kancellár rezsimjét meg fogjuk dönteni.
Talán nem holnap, de megdöntjük.
Ha a palotában marad, a fiával csapdába kerülnek.
El kell menniük onnan.
- Tényleg tudnak segíteni nekünk? - Igen.
Vannak embereink, akik segíthetnek önnek.
Hallgatom.
Mindössze információkra van szükségünk a belső körről.
A napi szokásaikról, arról, hogy mit esznek, kikkel beszélnek,
hová járnak éjjelente. A szokásaikról és a mozgásukról.
De ezt később is megbeszélhetjük.
A legfontosabb az, hogy önt és a fiát kimenekítsük onnan.
- Nem tudom, ki maga. - Tessék?
Nem tudom, ki maga.
Hű vagyok a kancellárhoz.
- Maga egy démon. Ne hívjon többet! Hallgasson ide! Ön...
Mivé lett a szerelmünk?
Hagytuk elkóborolni.
Nemtelen lelkek.
Forrófejűek.
Ne taszítson el, szerelmem!
Laskin úr!
Bizonyítékom van egy igen aggasztó összeesküvésre.
Küldjön biztonsági alakulatokat a szakszervezet irodájába,
Westgate-be tüstént.
Engedjen be újra!
Asszonyom! Azt kéri, szerezzünk bizonyítékot
egy aggasztó összeesküvésre?
Ezt maga mondja, nem én.
Nem azt mondja, hogy fegyvert és pénzt rejtsünk el az irodájukban?
Ezt maga mondta, nem én.
Érezni akarom azt, hogy érez engem.
Asszonyom, ha ezt megteszi, a tiltakozás csak fokozódni fog.
Laskin úr, menjen és védje meg országunkat különleges módon,
ahogy csak ön tudja!
Kérem, kérem!
Azt akarom, hogy megtörténjen végre.
Mert...
én arról álmodozom, hogy jól megdug.
Az istenit!
Hé!
Herbert!
Nem tudok aludni.
Hadd...
Nem.
Nem akarok aludni.
Nem?
Mióta találkoztunk...
valahányszor alszom,
egy percet, ötöt, egy órát...
semmi.
Érti? Üres.
Nincs álom,
sem semmi más.
Értem.
Mire céloz?
Mintha halott volnék.
Értem magát, Herbert.
- Tényleg? - Igen. Ez az ő módszere.
Úgy értem...
megfosztja az agyunkat az oxigéntől, az információktól,
bármiféle...
társadalmi valóságtól. Ez...
Ez a módszere.
Mi a tökömről beszél?
Jól van. Jól van.
Maga türelmetlen.
Változást akar. Értem én. Mind azt akarjuk.
Nem. Nézze...
Nem szívelem magát.
- Nem is kell szívelnie. - De igen.
Muszáj szívelnem magát.
Meg is tenném.
Nézzen rám!
De nem szívlelem.
Magukkal mindig ez van, igaz?
Kiismertem magát.
Nem akar jót önmagának, mi?
Kiismertem magát.
Nem segíthetek, mert nem kér a segítségből.
Maga meg a kurva könyve!
Ha elolvasná, tán okulna belőle.
De a magafajta nem akar okulni. Nem akar segíteni magán,
csak a kurva érzéseiben élni!
Magának csak az álom kell!
Nem. Nekem ő kell!
Persze, Böllér.
Azt biztos, hogy felfigyelt magára.
Jöjjön!
Menjünk!
Megbízható titkosszolgálati értesülések alapján
az állami biztonsági erők a héten
félelmetesen óriási méretű összeesküvést lepleztek le,
amit a cukorrépatermelők szakszervezete szőtt.
Rengeteg fegyvert
valamint tekintélyes mennyiségű amerikai devizát találtak
Silas Ganz, a szakszervezet elnökének irodájában
egy tegnap esti rajtaütés során.
Erre válaszul a kancellár bejelentette,
hogy a westgate-i tiltakozáshullámot
titokban irányították hónapokon át az amerikai hírszerzés segítségével,
hogy őt elmozdítsák kancellári pozíciójából.
Vernham, takarodj!
Mivel a westgate-i radikálisok bosszút akarnak állni Ganzért,
katonai források szerint elhúzódó harcra lehet számítani
a fegyveres lázadók ellen, akik rombolni akarnak.
Vernham, takarodj!
Egyre nőni fog az erőszak.
Reméljük.
Ha békés demonstrálókra támadok, szörnyeteg leszek,
ha fegyveres felkelőkre, akkor védelmező.
- Agnes! - Igen, asszonyom?
- Új protokoll kell. - Ahogy óhajtja, asszonyom.
A palotából száműzzük a nyugati elektronikát.
Csak kínai maradhat.
A palota lakói a palotában maradnak,
maga és Oskar is. Felkészülünk a veszélyre.
És ha Oskarnak rohama lesz?
Vészhelyzet van. Figyel maga rám?!
Polgárháború küszöbén állunk!
Oskar mindig mellettem lesz. Orgyilkosok lesnek a családomra.
Igen, asszonyom.
- Nem lesz semmi baj, Agnes. - Igen, asszonyom.
Nem hisz nekem?
Meg akarlak dugni.
Hékás!
Ne hagyd abba! Folytasd!
- Jöjjön. - Lenny!
Ne nézzen oda! Ne nézze!
Erre.
Jöjjön velünk!
Lenny!
...önöktől függ, megteszik-e, amit kell.
Mit tennének a ránk váró csatában, hogy megvédhessük életmódunkat,
hogy bizonyítsák szeretetüket?
Mert kancellárunk szavaival élve, csakis a szeretet menthet meg minket.
- Szeretet nélkül végleg elveszünk. - Igen! Igen!
Fordító: Ákos Olajos